EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 62020CN0364
Case C-364/20 P: Appeal brought on 4 August 2020 by Ernests Bernis, Oļegs Fiļs, OF Holding SIA and Cassandra Holding Company SIA against the order of the General Court (Tenth Chamber) delivered on 14 May 2020 in Case T-282/18, Bernis and Others v SRB
Vec C-364/20 P: Odvolanie podané 4. augusta 2020: Ernests Bernis, Oļegs Fiļs, OF Holding SIA a Cassandra Holding Company SIA proti uzneseniu Všeobecného súdu (desiata komora) zo 14. mája 2020 vo veci T-282/18, Bernis a iní/SRB
Vec C-364/20 P: Odvolanie podané 4. augusta 2020: Ernests Bernis, Oļegs Fiļs, OF Holding SIA a Cassandra Holding Company SIA proti uzneseniu Všeobecného súdu (desiata komora) zo 14. mája 2020 vo veci T-282/18, Bernis a iní/SRB
Ú. v. EÚ C 320, 28.9.2020, p. 13–14
(BG, ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, HR, IT, LV, LT, HU, MT, NL, PL, PT, RO, SK, SL, FI, SV)
28.9.2020 |
SK |
Úradný vestník Európskej únie |
C 320/13 |
Odvolanie podané 4. augusta 2020: Ernests Bernis, Oļegs Fiļs, OF Holding SIA a Cassandra Holding Company SIA proti uzneseniu Všeobecného súdu (desiata komora) zo 14. mája 2020 vo veci T-282/18, Bernis a iní/SRB
(Vec C-364/20 P)
(2020/C 320/17)
Jazyk konania: angličtina
Účastníci konania
Odvolatelia: Ernests Bernis, Oļegs Fiļs, OF Holding SIA, Cassandra Holding Company SIA (v zastúpení: O. H. Behrends, Rechtsanwalt)
Ďalší účastníci konania: Jednotná rada pre riešenie krízových situácií (SRB), Európska centrálna banka (ECB)
Návrhy odvolateľov
Odvolatelia navrhujú, aby Súdny dvor:
— |
zrušil uznesenie Všeobecného súdu, |
— |
vyhlásil žalobu o neplatnosť za prípustnú, |
— |
vrátil vec Všeobecnému súdu, aby rozhodol o žalobe o neplatnosť, |
— |
uložil ECB povinnosť nahradiť trovy konania odvolateľov a trovy tohto odvolacieho konania. |
Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia
Na podporu svojho odvolania odvolatelia uvádzajú tieto odvolacie dôvody.
Prvý odvolací dôvod je založený na tvrdení, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď vychádzal zo skutočnosti, že nariadenie č. 806/2014 (1) neobsahuje žiadne ustanovenie o likvidácii úverovej inštitúcie za takých okolností, o aké ide v prejednávanej veci. Odvolatelia tvrdia, že tento aspekt sa týka zákonnosti sporných rozhodnutí SRB z 23. februára 2018, a teda merita veci, pričom prípustnosť závisí len od spôsobu, ako SRB v skutočnosti konala (nie ako mala konať).
Druhý odvolací dôvod je založený na tvrdení, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď so skutočnosťou, že luxemburský súd zamietol návrh luxemburského orgánu pre riešenie krízových situácií na zrušenie a likvidáciu spoločnosti ABLV Luxembourg, zaobchádzal ako s konštatovaním na podporu svojho záveru o neprípustnosti. Zamietnutie rozhodnutia európskej inštitúcie vnútroštátnym súdom nespôsobuje neexistenciu tohto rozhodnutia a nevylučuje potrebu zrušenia európskymi súdmi.
Tretí odvolací dôvod je založený na tvrdení, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že dobrovoľná povaha likvidácie spoločnosti ABLV Bank podľa lotyšského práva je relevantná v prípade, ako to potvrdzuje Všeobecný súd, že k nariadeniu likvidácie došlo rozhodnutiami SRB.
Štvrtý odvolací dôvod je je založený na tvrdení, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že dostatočne priamy právny účinok je vylúčený vzhľadom na skutočnosť, že implementácia sporných rozhodnutí si vyžaduje uplatnenie vnútroštátneho práva. Uplatnenie vnútroštátneho práva v kontexte implementácie je irelevantné, pokiaľ sa uvádzaný právny účinok aktu riadi európskym právom.
Piaty odvolací dôvod je je založený na tvrdení, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že povaha implementácie aktu v rámci konkrétnej jurisdikcie je relevantná podľa článku 263 ZFEÚ.
Šiesty odvolací dôvod je je založený na tvrdení, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že akákoľvek diskrečná právomoc vnútroštátnych orgánov v kontexte implementácie vylučuje priamy právny účinok.
Siedmy odvolací dôvod je je založený na tvrdení, že Všeobecný súd vychádzal z nesprávneho chápania pojmu „sprostredkujúce ustanovenia“, ktorý bol vytvorený judikatúrou.
Ôsmy odvolací dôvod je je založený na tvrdení, že Všeobecný súd vyvodil nesprávne závery zo samotnej formy sporných aktov.
Deviaty odvolací dôvod je je založený na tvrdení, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď neuplatnil článok 263 ZFEÚ s ohľadom na špecifické usmernenie uvedené v nariadení č. 806/2014, pokiaľ ide o preskúmanie zákonnosti aktov SRB.
Desiaty odvolací dôvod je je založený na tvrdení, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď nezohľadnil práva odvolateľov podľa článku 47 Charty základných práv Európskej únie a vytvoril medzeru v právnej ochrane.
Jedenásty odvolací dôvod je je založený na tvrdení z obozretnosti, že odvolaním napadnuté uznesenie by bolo založené na zjavnom skreslení sporných aktov, ak by sa vykladalo tak, že sa v ňom uvádza, že spornými aktmi sa nenariadila likvidácia spoločností ABLV Latvia a ABLV Luxembourg. Tento odvolací dôvod je predložený len z obozretnosti. Odvolatelia sa nedomnievajú, že existuje akýkoľvek dôvod, aby sa odvolaním napadnuté uznesenie vykladalo takýmto spôsobom.
Dvanásty odvolací dôvod je je založený na tvrdení, že odvolaním napadnuté uznesenie je založené na nesprávnom výklade relevantnej judikatúry vrátane rozhodnutí Súdneho dvora vo veciach Trasta Komercbanka a i./ECB (C-663/17) a Deutsche Post a Nemecko/Komisia (C-463/10).
Trinásty odvolací dôvod je je založený na tvrdení, že odvolaním napadnuté uznesenie je nedostatočne odôvodnené.
(1) Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 806/2014 z 15. júla 2014, ktorým sa stanovujú jednotné pravidlá a jednotný postup riešenia krízových situácií úverových inštitúcií a určitých investičných spoločností v rámci jednotného mechanizmu riešenia krízových situácií a jednotného fondu na riešenie krízových situácií a ktorým sa mení nariadenie (EÚ) č. 1093/2010 (Ú. v. EÚ L 225, 2014, s. 1).