This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 31998D0392
98/392/EC: Council Decision of 23 March 1998 concerning the conclusion by the European Community of the United Nations Convention of 10 December 1982 on the Law of the Sea and the Agreement of 28 July 1994 relating to the implementation of Part XI thereof
Decizia Consiliului din 23 martie 1998 privind încheierea de către Comunitatea Europeană a Convenției Organizației Națiunilor Unite din 10 decembrie 1982 privind dreptul mării și a Acordului din 28 iulie 1994 privind punerea în aplicare a Părții XI din aceasta
Decizia Consiliului din 23 martie 1998 privind încheierea de către Comunitatea Europeană a Convenției Organizației Națiunilor Unite din 10 decembrie 1982 privind dreptul mării și a Acordului din 28 iulie 1994 privind punerea în aplicare a Părții XI din aceasta
JO L 179, 23.6.1998, p. 1–2
(ES, DA, DE, EL, EN, FR, IT, NL, PT, FI, SV) Acest document a fost publicat într-o ediţie specială
(CS, ET, LV, LT, HU, MT, PL, SK, SL, BG, RO, HR)
In force
ELI: http://data.europa.eu/eli/dec/1998/392/oj
Relation | Act | Comment | Subdivision concerned | From | To |
---|---|---|---|---|---|
Implicit repeal | 31994D0562 | 24/03/1998 |
Relation | Act | Comment | Subdivision concerned | From | To |
---|---|---|---|---|---|
Corrected by | 31998D0392R(01) | ||||
Corrected by | 31998D0392R(02) | (ET) | |||
Corrected by | 31998D0392R(03) | (MT) |
04/Volumul 4 |
RO |
Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene |
103 |
31998D0392
L 179/1 |
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE |
DECIZIA CONSILIULUI
din 23 martie 1998
privind încheierea de către Comunitatea Europeană a Convenției Organizației Națiunilor Unite din 10 decembrie 1982 privind dreptul mării și a Acordului din 28 iulie 1994 privind punerea în aplicare a Părții XI din aceasta
(98/392/CE)
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolele 43, 113 și 130s alineatul (1), coroborate cu prima teză din articolul 228 alineatul (2) și al doilea paragraf din articolul 228 alineatul (3),
având în vedere propunerea Comisiei (1),
având în vedere avizul conform al Parlamentului European (2),
întrucât Comunitatea Europeană este semnatară a Convenției Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării (denumită în continuare „Convenția”) și a Acordului privind punerea în aplicare a Părții XI din aceasta (denumit în continuare „Acord”);
întrucât Convenția și Acordul au intrat în vigoare și majoritatea statelor membre ale Comunității sunt parte la acestea; întrucât procesul de ratificare este în desfășurare în celelalte state membre;
întrucât au fost îndeplinite condițiile care permit Comunității să procedeze la depunerea instrumentului confirmării oficiale stabilite la articolul 3 din anexa IX la Convenție și prevăzută la articolul 4 alineatul (4) din Acord;
întrucât Comunitatea a pus în aplicare Acordul și Partea XI din Convenție în mod provizoriu din 16 noiembrie 1994 și în prezent este membru provizoriu al Autorității Internaționale a Fundului Mărilor;
întrucât Convenția și Acordul ar trebui aprobate pentru a permite Comunității să devină parte la acestea în limita competenței sale;
întrucât Comunitatea trebuie, atunci când procedează la depunerea instrumentului confirmării oficiale, să depună, de asemenea, o declarație în care să menționeze chestiunile reglementate de Convenție și Acord pentru care competența a fost transferată acesteia de către statele membre, precum și o declarație în conformitate cu articolul 310 din Convenție;
întrucât, în această etapă, Comunitatea nu alege o procedură specifică de rezolvare a diferendelor în conformitate cu articolul 287 din Convenție; întrucât, cu toate acestea, această decizie va fi revizuită într-un termen specificat;
întrucât Comunitatea și statele sale membre iau parte la lucrările Autorității Internaționale a Fundului Mărilor și, prin urmare, trebuie să își coordoneze pozițiile pe care le vor avea în această organizație,
DECIDE:
Articolul 1
(1) Convenția Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării și Acordul privind punerea în aplicare a Părții XI din aceasta se aprobă în numele Comunității Europene.
(2) Textele Convenției și Acordului sunt redate în anexa I.
(3) Instrumentul de confirmare oficială al Comunității prevăzut de anexa II este depus la Secretarul General al Organizației Națiunilor Unite. Acesta cuprinde o declarație în conformitate cu articolul 310 din Convenție și o declarație de competență.
Articolul 2
Comunitatea și statele sale membre își coordonează pozițiile pe care le adoptă în organismele Autorității Internaționale a Fundului Mărilor în conformitate cu procedura stabilită de anexa III.
Articolul 3
Președintele Consiliului este autorizat să numească persoana împuternicită să procedeze la depunerea instrumentului confirmării formale prin care Comunitatea își asumă obligații.
Prezenta decizie se publică în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
Adoptată la Bruxelles, 23 martie 1998.
Pentru Consiliu
Președintele
M. MEACHER
ANEXA I
CONVENȚIA ORGANIZAȚIEI NAȚIUNILOR UNITE PRIVIND DREPTUL MĂRII ȘI ACORDUL PRIVIND PUNEREA ÎN APLICARE A PĂRȚII XI A ACESTEI CONVENȚII
CONVENȚIA ORGANIZAȚIEI NAȚIUNILOR UNITE PRIVIND DREPTUL MĂRII
STATELE PĂRȚI LA PREZENTA CONVENȚIE,
INSPIRATE de dorința de a soluționa, în spiritul înțelegerii și al cooperării reciproce, toate problemele cu privire la dreptul mării și conștiente de semnificația istorică a prezentei convenții ce constituie o contribuție importantă la menținerea păcii, la dreptate și la progres pentru toate popoarele lumii,
CONSTATÂND că evoluțiile ulterioare Conferințelor Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării, desfășurate la Geneva în 1958 și 1960, au accentuat necesitatea unei noi convenții privind dreptul mării general acceptabile,
CONȘTIENTE că problemele spațiilor marine sunt strâns legate între ele și că trebuie considerate în ansamblul lor,
RECUNOSCÂND că este de dorit să se stabilească prin intermediul acestei convenții, ținând seama totodată de suveranitatea tuturor statelor, un drept pentru mări și oceane care să faciliteze comunicarea internațională și să promoveze utilizările pașnice ale mărilor și ale oceanelor, folosirea echitabilă și eficientă a resurselor lor, conservarea resurselor vii ale acestora și studierea, protejarea și conservarea mediului marin,
CONSIDERÂND că îndeplinirea acestor obiective contribuie la realizarea unui drept economic internațional corect și echitabil, care ține seama de interesele și de nevoile întregii umanități și, în special, de interesele și de nevoile specifice ale țărilor în curs de dezvoltare, indiferent dacă sunt de coastă sau fără litoral,
DORIND ca prin prezenta convenție să dezvolte principiile conținute în Rezoluția 2749 (XXV) din 17 decembrie 1970 în care Adunarea Generală a Organizației Națiunilor Unite a declarat solemn, inter alia, că zona fundului mărilor și al oceanelor și subsolul acestora, dincolo de limitele de competență națională, precum și resursele acesteia reprezintă patrimoniul comun al umanității, ale cărui explorare și exploatare se realizează în avantajul întregii umanități, indiferent de poziția geografică a statelor,
CONVINSE că dezvoltarea progresivă și codificarea dreptului mării realizate prin prezenta convenție contribuie la consolidarea păcii, a securității, a cooperării și a relațiilor de prietenie între toate națiunile, în conformitate cu principiile justiției și ale egalității drepturilor și promovează progresul economic și social al tuturor popoarelor lumii, în conformitate cu obiectivele și principiile Organizației Națiunilor Unite, astfel cum sunt menționate în Cartă,
AFIRMÂND că problemele care nu sunt reglementate de prezenta convenție continuă să fie reglementate de normele și principiile dreptului internațional general,
CONVIN după cum urmează:
PARTEA I
INTRODUCERE
Articolul 1
Utilizarea termenilor și domeniu de aplicare
(1) În sensul prezentei convenții:
1. |
„zonă” reprezintă fundul mărilor și al oceanelor și subsolul acestora, dincolo de limitele de competență națională; |
2. |
„autoritatea” reprezintă Autoritatea Internațională a Fundului Mărilor; |
3. |
„activități în zonă” reprezintă toate activitățile de explorare și de exploatare a resurselor zonei; |
4. |
„poluarea mediului marin” reprezintă introducerea de către om, în mod direct sau indirect, de substanțe sau de energie în mediul marin, inclusiv în estuare, atunci când aceasta are sau poate avea efecte dăunătoare, precum daune aduse resurselor vii, faunei și florei marine, riscuri pentru sănătatea umană, împiedicarea activităților marine, inclusiv pescuitul și alte utilizări legitime ale mării, alterarea calității apei mării din punct de vedere al utilizării acesteia și degradarea locurilor de agrement; |
5. |
|
(2) |
|
PARTEA II
MAREA TERITORIALĂ ȘI ZONA LIMITROFĂ
SECȚIUNEA 1
DISPOZIȚII GENERALE
Articolul 2
Regimul juridic al mării teritoriale, al spațiului aerian de deasupra mării teritoriale și al fundului și subsolului acesteia
(1) Suveranitatea unui stat de coastă se extinde, dincolo de teritoriul său și de apele sale interioare, iar în cazul unui stat arhipelag, dincolo de apele sale arhipelagice, asupra unei zone de mare adiacente desemnate sub numele de mare teritorială.
(2) Această suveranitate se extinde asupra spațiului aerian de deasupra mării teritoriale, precum și asupra fundului și subsolului acesteia.
(3) Suveranitatea asupra mării teritoriale se exercită în condițiile prevăzute de dispozițiile prezentei convenții și de celelalte norme de drept internațional.
SECȚIUNEA 2
LIMITELE MĂRII TERITORIALE
Articolul 3
Lățimea mării teritoriale
Orice stat are dreptul de a stabili lățimea mării sale teritoriale până la o limită care să nu depășească 12 mile marine măsurate de la liniile de bază stabilite în conformitate cu prezenta convenție.
Articolul 4
Limita exterioară a mării teritoriale
Limita exterioară a mării teritoriale este linia pe care fiecare punct se află la o distanță egală cu lățimea mării teritoriale din punctul cel mai apropiat al liniei de bază.
Articolul 5
Linia de bază normală
În cazul în care prezenta convenție nu conține o dispoziție contrară, linia de bază normală pentru măsurarea lățimii mării teritoriale este linia de reflux de-a lungul coastei, astfel cum este marcată pe hărțile la scară mare recunoscute oficial de către statul de coastă.
Articolul 6
Recife
În cazul insulelor situate pe atoli sau al insulelor mărginite de recife, linia de bază pentru măsurarea lățimii mării teritoriale este linia de reflux înspre mare a recifului, astfel cum este indicată prin simbolul corespunzător pe hărțile recunoscute oficial de către statul de coastă.
Articolul 7
Linii de bază drepte
(1) În locurile în care linia de coastă prezintă crestături și tăieturi adânci sau în cazul în care există un șir de insule de-a lungul coastei în imediata sa vecinătate, se poate folosi metoda liniilor de bază drepte care unesc punctele corespunzătoare pentru a trasa linia de bază de la care se măsoară lățimea mării teritoriale.
(2) Atunci când linia de coastă este extrem de instabilă datorită prezenței unei delte și a altor condiții naturale, punctele corespunzătoare pot fi selectate de-a lungul liniei de reflux celei mai avansate și, chiar în caz de retragere ulterioară a liniei de reflux, aceste linii de bază drepte rămân în vigoare până la modificarea lor de către statul de coastă în conformitate cu prezenta convenție.
(3) Trasarea liniilor de bază drepte nu trebuie să se îndepărteze într-o măsură considerabilă de la direcția generală a coastei, iar zonele marine situate între linii trebuie să fie suficient legate de domeniul terestru pentru a fi supuse regimului apelor interioare.
(4) Liniile de bază drepte trebuie trasate spre și de la cotele de maree joasă numai în cazul în care pe acestea sunt construite faruri sau instalații similare, care se află în permanență deasupra nivelului mării sau în cazul în care trasarea liniilor de bază spre și de la aceste cote face obiectul unei recunoașteri internaționale generale.
(5) Atunci când metoda liniilor de bază drepte se aplică în conformitate cu alineatul (1), se poate ține seama, pentru stabilirea liniilor de bază specifice, de interesele economice proprii regiunii respective, ale căror realitate și importanță sunt în mod clar atestate de o utilizare îndelungată.
(6) Sistemul liniilor de bază drepte nu poate fi aplicat de către un stat astfel încât să separe marea teritorială a unui alt stat de marea liberă sau de o zonă economică exclusivă.
Articolul 8
Ape interioare
(1) Sub rezerva dispozițiilor părții IV, apele situate între linia de bază a mării teritoriale și coastă fac parte din apele interioare ale statului.
(2) Atunci când stabilirea unei linii de bază drepte în conformitate cu metoda descrisă la articolul 7 are ca rezultat includerea în apele interioare a unor ape care nu erau anterior considerate ca atare, se aplică acestor ape dreptul de trecere inofensivă prevăzut de prezenta convenție.
Articolul 9
Guri ale fluviilor
În cazul în care un fluviu se varsă direct în mare, linia de bază este o linie dreaptă trasată de-a curmezișul gurii fluviului între punctele de pe linia de reflux a țărmurilor.
Articolul 10
Golfuri
(1) Prezentul articol se referă numai la golfurile ale căror coaste aparțin unui singur stat.
(2) În sensul prezentei convenții, prin golf se înțelege o scobitură bine marcată, a cărei pătrundere în uscat în raport cu lărgimea gurii sale este astfel încât apele pe care le include sunt înconjurate de țărm, constituind mai mult decât o simplă curbură a coastei. Cu toate acestea, o scobitură nu este considerată golf decât în cazul în care suprafața sa este egală sau mai mare decât aceea a unui semicerc având ca diametru o linie trasată de-a curmezișul intrării acelei scobituri.
(3) Suprafața unei scobituri se măsoară între linia de reflux de-a lungul țărmului scobiturii și o linie care unește linia de reflux de punctele sale de intrare naturale. Atunci când, datorită prezenței unor insule, o scobitură are mai multe intrări, semicercul are drept diametru suma lungimilor liniilor trasate de-a curmezișul diferitelor intrări. Suprafața insulelor situate în interiorul unei scobituri este inclusă în suprafața totală a acesteia.
(4) În cazul în care distanța dintre liniile de reflux la punctele de intrare naturale ale unui golf nu depășește 24 de mile marine, poate fi trasată o linie de delimitare între aceste două linii de reflux, iar apele astfel închise de această linie sunt considerate ca ape interioare.
(5) În cazul în care distanța dintre liniile de reflux la punctele de intrare naturale ale unui golf depășește 24 de mile marine, în interiorul golfului se trasează o linie de bază dreaptă de 24 de mile marine astfel încât să închidă suprafața maximă de apă posibilă cu o linie având această lungime.
(6) Dispozițiile precedente nu se aplică nici golfurilor denumite „istorice”, nici în cazurile în care se aplică sistemul liniilor de bază drepte prevăzut la articolul 7.
Articolul 11
Porturi
În scopul delimitării mării teritoriale, instalațiile permanente care fac parte integrantă dintr-un sistem portuar și care înaintează cel mai departe în larg sunt considerate ca aparținând coastei. Instalațiile marine și insulele artificiale nu sunt considerate drept instalații portuare permanente.
Articolul 12
Rade
Radele utilizate în mod obișnuit pentru încărcarea, descărcarea și ancorarea navelor și care altfel ar fi situate integral sau parțial dincolo de limita exterioară a mării teritoriale sunt incluse în marea teritorială.
Articolul 13
Cote de maree joasă
(1) O cotă de maree joasă este o ridicătură naturală de teren înconjurată de apă, descoperită în timpul refluxului, dar acoperită în timpul fluxului. Atunci când o cotă de maree joasă se găsește, integral sau parțial, la o distanță de continent sau de o insulă care nu depășește lățimea mării teritoriale, linia de reflux pe această cotă poate fi utilizată ca linie de bază pentru măsurarea lățimii mării teritoriale.
(2) În cazul în care o cotă de maree joasă se găsește integral la o distanță de continent sau de o insulă care depășește lățimea mării teritoriale, aceasta nu are mare teritorială proprie.
Articolul 14
Combinarea metodelor pentru stabilirea liniilor de bază
Statul de coastă poate, în funcție de diferitele situații, să stabilească liniile de bază prin oricare dintre metodele prevăzute la articolele precedente.
Articolul 15
Delimitarea mării teritoriale între state ale căror coaste sunt adiacente sau situate față în față
Atunci când coastele a două state sunt adiacente sau situate față în față, nici unul dintre aceste două state nu are dreptul, în absența unui acord contrar între ele, de a-și extinde marea teritorială dincolo de linia mediană ale cărei puncte se află la distanță egală de punctele cele mai apropiate ale liniilor de bază de la care se măsoară lățimea mării teritoriale a fiecăruia dintre aceste două state. Cu toate acestea, dispoziția menționată anterior nu se aplică în cazul în care, datorită existenței unor titluri istorice sau a altor circumstanțe speciale, este necesar să se delimiteze mările teritoriale ale celor două state în mod diferit.
Articolul 16
Hărți marine și liste ale coordonatelor geografice
(1) Liniile de bază pentru măsurarea lățimii mării teritoriale stabilite în conformitate cu articolele 7, 9 și 10 sau limitele care decurg din acestea, precum și liniile de delimitare trasate în conformitate cu articolele 12 și 15 sunt indicate pe hărți marine la o scară sau scări corespunzătoare pentru stabilirea poziției lor. În lipsa acestor hărți, poate fi folosită o listă a coordonatelor geografice ale punctelor, precizând sistemul geodezic utilizat.
(2) Statul de coastă asigură publicitatea necesară acestor hărți sau liste ale coordonatelor geografice și depune câte un exemplar din fiecare astfel de hartă sau listă la secretarul general al Organizației Națiunilor Unite.
SECȚIUNEA III
TRECEREA INOFENSIVĂ PRIN MAREA TERITORIALĂ
Subsecțiunea A
Norme aplicabile tuturor navelor
Articolul 17
Dreptul de trecere inofensivă
Sub rezerva prezentei convenții, navele tuturor statelor, de coastă sau fără ieșire la mare, beneficiază de dreptul de trecere inofensivă prin marea teritorială.
Articolul 18
Semnificația termenului „trecere”
(1) Prin trecere se înțelege navigarea în marea teritorială în scopul:
(a) |
de a traversa marea respectivă fără a intra în apele interioare sau a face escală într-o radă sau într-o instalație portuară situată în afara apelor interioare sau |
(b) |
de a intra în apele interioare sau de a le părăsi sau de a face escală într-o astfel de radă sau instalație portuară sau de a o părăsi. |
(2) Trecerea trebuie să fie continuă și rapidă. Cu toate acestea, trecerea include oprirea și ancorarea, dar numai în măsura în care acestea constituie incidente obișnuite ale navigației sau se impun din motive de forță majoră sau pericol de naufragiu sau în scopul acordării de ajutor persoanelor, navelor sau aeronavelor aflate în primejdie sau în pericol de naufragiu.
Articolul 19
Semnificația termenului „trecere inofensivă”
(1) Trecerea este inofensivă atâta timp cât nu aduce atingere păcii, bunei ordini sau securității statului de coastă. Această trecere trebuie să se efectueze în conformitate cu prezenta convenție și cu alte norme de drept internațional.
(2) Trecerea unei nave străine este considerată ca aducând atingere păcii, bunei ordini sau securității statului de coastă, în cazul în care, în marea teritorială, această navă se angajează în oricare dintre următoarele activități:
(a) |
orice amenințare sau utilizare a forței împotriva suveranității, integrității teritoriale sau independenței politice a statului de coastă sau în orice alt mod contrar principiilor dreptului internațional cuprinse în Carta Organizației Națiunilor Unite; |
(b) |
orice exercițiu sau manevră cu arme de orice fel; |
(c) |
orice act care urmărește colectarea de informații în detrimentul apărării sau securității statului de coastă; |
(d) |
orice act de propagandă care urmărește subminarea apărării sau securității statului de coastă; |
(e) |
lansarea, aterizarea sau îmbarcarea de aeronave; |
(f) |
lansarea, aterizarea sau îmbarcarea de dispozitive militare; |
(g) |
îmbarcarea sau debarcarea de mărfuri, valută sau persoane ce contravine actelor cu putere de lege și normelor administrative vamale, fiscale, sanitare sau privind imigrarea ale statului de coastă; |
(h) |
orice act de poluare deliberată și gravă ce contravine prezentei convenții; |
(i) |
orice activitate de pescuit; |
(j) |
efectuarea activităților de cercetare sau de ridicări hidrografice; |
(k) |
orice act care urmărește perturbarea funcționării oricărui sistem de comunicații sau a oricăror alte echipamente sau instalații ale statului de coastă; |
(l) |
orice altă activitate care nu are legătură directă cu trecerea. |
Articolul 20
Submarine și alte vehicule subacvatice
În marea teritorială, submarinele și alte vehicule subacvatice au obligația de a naviga la suprafață și de a-și arbora pavilionul.
Articolul 21
Acte cu putere de lege și norme administrative ale statului de coastă în ceea ce privește trecerea inofensivă
(1) Statul de coastă poate adopta, în conformitate cu dispozițiile prezentei convenții și cu alte norme de drept internațional, acte cu putere de lege și norme administrative în ceea ce privește trecerea inofensivă prin marea teritorială, cu privire la următoarele probleme:
(a) |
siguranța navigației și reglementarea traficului maritim; |
(b) |
protecția echipamentelor și a sistemelor de sprijinire a navigației și a altor echipamente sau instalații; |
(c) |
protecția cablurilor și a conductelor; |
(d) |
conservarea resurselor vii marine; |
(e) |
prevenirea încălcării actelor cu putere de lege și normelor administrative ale statului de coastă în ceea ce privește pescuitul; |
(f) |
conservarea mediului statului de coastă, precum și prevenirea, reducerea și controlul poluării acestuia; |
(g) |
cercetarea științifică marină și ridicările hidrografice; |
(h) |
prevenirea încălcării actelor cu putere de lege și normelor administrative vamale, fiscale, sanitare sau privind imigrarea ale statului de coastă. |
(2) Aceste acte cu putere de lege și norme administrative se aplică proiectării, construcției, încadrării cu personal sau echipării navelor străine numai în cazul în care acestea rezultă din aplicarea unor norme sau standarde internaționale general acceptate.
(3) Statul de coastă asigură publicitatea necesară tuturor acestor acte cu putere de lege și norme administrative.
(4) Navele străine care exercită dreptul de trecere inofensivă în marea teritorială se conformează acestor acte cu putere de lege și norme administrative, precum și tuturor reglementărilor internaționale general acceptate privind prevenirea abordajelor pe mare.
Articolul 22
Căi navigabile și dispozitive de separare a traficului în marea teritorială
(1) Statul de coastă poate, atunci când siguranța navigației o impune, să solicite navelor străine care își exercită dreptul de trecere inofensivă în marea sa teritorială să utilizeze căile navigabile pe care le desemnează și să respecte dispozitivele de separare a traficului pe care le prescrie pentru reglementarea trecerii navelor.
(2) În special navelor cisternă, navelor cu propulsie nucleară și navelor care transportă substanțe sau materiale radioactive sau orice alte substanțe intrinsec periculoase sau nocive li se poate solicita să utilizeze numai căile navigabile respective.
(3) La desemnarea căilor navigabile și la prescrierea dispozitivelor de separare a traficului în temeiul prezentului articol, statul de coastă ține seama de:
(a) |
recomandările organizației internaționale competente; |
(b) |
toate șenalele utilizate în mod obișnuit pentru navigația internațională; |
(c) |
caracteristicile speciale ale anumitor nave și șenale și |
(d) |
densitatea traficului. |
(4) Statul de coastă indică în mod clar aceste căi navigabile și dispozitive de separare a traficului pe hărți marine, cărora le asigură publicitatea necesară.
Articolul 23
Nave străine cu propulsie nucleară și nave care transportă substanțe radioactive sau alte substanțe intrinsec periculoase sau nocive
Navele străine cu propulsie nucleară, precum și cele care transportă substanțe radioactive sau alte substanțe care sunt intrinsec periculoase sau nocive au obligația, atunci când își exercită dreptul de trecere inofensivă în marea teritorială, de a avea asupra lor documente și de a respecta măsurile speciale de precauție prevăzute de acordurile internaționale pentru aceste nave.
Articolul 24
Obligațiile statului de coastă
(1) Statul de coastă nu trebuie să împiedice trecerea inofensivă a navelor străine prin marea sa teritorială, în afară de cazurile prevăzute de prezenta convenție. În special, atunci când se aplică prezenta convenție sau orice acte cu putere de lege sau norme administrative adoptate în conformitate cu prezenta convenție, statul de coastă nu trebuie:
(a) |
să impună navelor străine obligații care să aibă drept urmare refuzarea sau restrângerea exercitării dreptului de trecere inofensivă al acestor nave sau |
(b) |
să exercite o discriminare de drept sau de fapt împotriva navelor unui anumit stat sau navelor care transportă mărfuri provenind dintr-un anumit stat sau cu destinația spre un anumit stat sau în numele unui anumit stat. |
(2) Statul de coastă semnalează printr-o publicitate adecvată orice pericol pentru navigație, despre care are cunoștință, în marea sa teritorială.
Articolul 25
Drepturi de protecție ale statului de coastă
(1) Statul de coastă poate lua, în marea sa teritorială, măsurile necesare pentru a împiedica orice trecere care nu este inofensivă.
(2) În ceea ce privește navele care se îndreaptă spre apele interioare sau în vederea unei escale la o instalație portuară în afara apelor interioare, statul de coastă are, de asemenea, dreptul de a lua măsurile necesare pentru a preveni orice încălcare a condițiilor care reglementează admiterea acestor nave în apele interioare sau în instalația portuară respectivă.
(3) Statul de coastă poate, fără a face o discriminare de drept sau de fapt între navele străine, să suspende temporar, în anumite zone ale mării sale teritoriale, exercitarea dreptului de trecere inofensivă a navelor străine, în cazul în care această suspendare este indispensabilă pentru asigurarea securității sale, inclusiv exercițiile cu arme. Această suspendare produce efecte numai după publicarea ei în mod corespunzător.
Articolul 26
Taxe care pot fi percepute navelor străine
(1) Nu se pot percepe taxe navelor străine pentru simplul motiv al trecerii lor prin marea teritorială.
(2) Se pot percepe taxe unei nave străine care trece prin marea teritorială numai ca remunerare pentru servicii specifice prestate navei respective. Aceste taxe se percep fără discriminare.
Subsecțiunea B
Norme aplicabile navelor comerciale și navelor de stat utilizate în scopuri comerciale
Articolul 27
Jurisdicția penală la bordul unei nave străine
(1) Statul de coastă nu ar trebui să își exercite jurisdicția penală la bordul unei nave străine care trece prin marea teritorială pentru a proceda la arestarea unei persoane sau la efectuarea unor acte de cercetare penală, ca urmare a unei infracțiuni săvârșite la bordul acestei nave pe parcursul trecerii, cu excepția următoarelor cazuri:
(a) |
în cazul în care consecințele infracțiunii se extind asupra statului de coastă; |
(b) |
în cazul în care infracțiunea este de natură să perturbe pacea țării sau buna ordine în marea teritorială; |
(c) |
în cazul în care asistența autorităților locale a fost solicitată de comandantul de navă sau de un agent diplomatic sau un funcționar consular al statului de pavilion sau |
(d) |
în cazul în care aceste măsuri sunt necesare pentru eliminarea traficului ilicit de stupefiante sau substanțe psihotrope. |
(2) Dispozițiile menționate anterior nu aduc atingere dreptului statului de coastă de a lua toate măsurile prevăzute de dreptul său intern, în scopul de a proceda la arestări sau la acte de cercetare penală la bordul unei nave străine care trece prin marea teritorială după părăsirea apelor interioare.
(3) În cazurile prevăzute la alineatele (1) și (2), la cererea comandantului, statul de coastă notifică în prealabil orice măsură unui agent diplomatic sau funcționar consular al statului de pavilion și facilitează contactul între acest agent sau acest funcționar și echipajul navei. În caz de urgență, această notificare poate fi efectuată în timp ce măsurile sunt în curs de aplicare.
(4) Atunci când examinează oportunitatea și modalitățile de efectuare a unei arestări, autoritățile locale trebuie să țină seama în mod corespunzător de interesele navigației.
(5) Cu excepția dispozițiilor prevăzute în partea XII sau în caz de încălcare a actelor cu putere de lege și a normelor administrative adoptate în conformitate cu partea V, statul de coastă nu poate lua nici o măsură la bordul unei nave străine care trece prin marea teritorială, în scopul de a proceda la o arestare sau la acte de cercetare penală pentru o infracțiune săvârșită înainte de intrarea navei în marea teritorială, în cazul în care nava, venind dintr-un port străin, nu face decât să treacă prin marea teritorială fără a intra în apele interioare.
Articolul 28
Jurisdicția civilă în ceea ce privește navele străine
(1) Statul de coastă nu ar trebui să oprească sau să modifice ruta unei nave străine care trece prin marea teritorială în scopul exercitării jurisdicției civile asupra unei persoane aflate la bordul navei.
(2) Statul de coastă poate să ia măsuri de executare sau măsuri asiguratorii în scopul procedurilor civile cu privire la această navă numai ca urmare a obligațiilor contractate sau a răspunderilor asumate de navă pe perioada sau în vederea trecerii prin apele statului de coastă.
(3) Dispozițiile alineatului (2) nu aduc atingere dreptului statului de coastă, în conformitate cu dreptul său intern, de a lua măsurile de executare sau măsurile asiguratorii în scopul procedurilor civile cu privire la o navă străină care staționează în marea teritorială sau care trece prin marea teritorială după părăsirea apelor interioare.
Subsecțiunea C
Norme aplicabile navelor de război și altor nave de stat utilizate în scopuri necomerciale
Articolul 29
Definiția „navei de război”
În sensul prezentei convenții, prin „navă de război” se înțelege orice navă care aparține forțelor armate ale unui stat și care poartă însemnele exterioare distinctive ale navelor militare ale naționalității sale, care este plasată sub comanda unui ofițer de marină aflat în serviciul acestui stat și înscris pe lista ofițerilor sau pe un document echivalent și al cărei echipaj este supus regulilor de disciplină militară.
Articolul 30
Nerespectarea de către o navă de război a actelor cu putere de lege și a normelor administrative ale statului de coastă
În cazul în care o navă de război nu respectă actele cu putere de lege și normele administrative ale statului de coastă privind trecerea prin marea teritorială și nu ține seama de invitația care i-a fost adresată de a se conforma acestora, statul de coastă poate cere navei respective să părăsească de îndată marea teritorială.
Articolul 31
Răspunderea statului de pavilion pentru prejudicii cauzate de o navă de război sau de o altă navă de stat utilizată în scopuri necomerciale
Statul de pavilion poartă răspunderea internațională pentru orice pierdere sau prejudiciu cauzat statului de coastă ca urmare a nerespectării, de către o navă de război sau de orice altă navă de stat utilizată în scopuri necomerciale, a actelor cu putere de lege și a normelor administrative ale statului de coastă privind trecerea prin marea teritorială sau a dispozițiilor prezentei convenții sau a altor norme de drept internațional.
Articolul 32
Imunități ale navelor de război și ale altor nave de stat utilizate în scopuri necomerciale
Sub rezerva excepțiilor prevăzute la subsecțiunea A și la articolele 30 și 31, nici o dispoziție a prezentei convenții nu aduce atingere imunităților de care beneficiază navele de război și celelalte nave de stat utilizate în scopuri necomerciale.
SECȚIUNEA 4
ZONA LIMITROFĂ
Articolul 33
Zona limitrofă
(1) Într-o zonă limitrofă mării sale teritoriale, desemnată sub numele de zonă limitrofă, statul de coastă poate exercita controlul necesar în scopul:
(a) |
de a preveni încălcarea actelor cu putere de lege și normelor administrative vamale, fiscale, sanitare sau privind imigrarea pe teritoriul sau în marea sa teritorială; |
(b) |
de a pedepsi încălcarea acestor acte cu putere de lege și norme administrative săvârșită pe teritoriul sau în marea sa teritorială. |
(2) Zona limitrofă nu poate să se extindă mai mult de 24 de mile marine de la liniile de bază de la care se măsoară lățimea mării teritoriale.
PARTEA III
STRÂMTORI UTILIZATE PENTRU NAVIGAȚIA INTERNAȚIONALĂ
SECȚIUNEA 1
DISPOZIȚII GENERALE
Articolul 34
Regimul juridic al apelor care formează strâmtori utilizate pentru navigația internațională
(1) Regimul de trecere prin strâmtorile utilizate pentru navigația internațională stabilit de prezenta parte nu afectează din nici un alt punct de vedere regimul juridic al apelor care formează aceste strâmtori sau exercitarea, de către statele de coastă, a suveranității sau a jurisdicției lor asupra acestor ape, fundului mării corespunzător și subsolului acestora, precum și asupra spațiului aerian de deasupra.
(2) Statele riverane la strâmtori își exercită suveranitatea sau jurisdicția în condițiile prevăzute de dispozițiile prezentei părți și de celelalte norme de drept internațional.
Articolul 35
Domeniu de aplicare al prezentei părți
Nici una dintre dispozițiile prezentei părți nu afectează:
(a) |
apele interioare care fac parte dintr-o strâmtoare, cu excepția cazului în care trasarea unei linii de bază drepte, stabilite în conformitate cu metoda descrisă la articolul 7, include în apele interioare ape care nu erau considerate anterior ca atare; |
(b) |
regimul juridic al apelor situate dincolo de marea teritorială a statelor riverane la strâmtori, indiferent dacă fac parte dintr-o zonă economică exclusivă sau din marea liberă sau |
(c) |
regimul juridic al strâmtorilor în care trecerea este reglementată, integral sau parțial, de convenții internaționale existente de mult timp, încă în vigoare, și care se referă în special la aceste strâmtori. |
Articolul 36
Rute ale mării libere sau rute care trec printr-o zonă economică exclusivă în strâmtorile utilizate pentru navigația internațională
Prezenta parte nu se aplică unei strâmtori utilizate pentru navigația internațională, în cazul în care aceasta este traversată de o rută a mării libere sau de o rută care trece printr-o zonă economică exclusivă, la fel de convenabilă din punct de vedere al navigației și al caracteristicilor hidrografice; în ceea ce privește aceste rute, se aplică celelalte părți pertinente ale prezentei convenții, inclusiv dispozițiile privind libertatea de navigație și de survol.
SECȚIUNEA 2
TRECERE ÎN TRANZIT
Articolul 37
Domeniu de aplicare al prezentei secțiuni
Prezenta secțiune se aplică strâmtorilor utilizate pentru navigația internațională între o parte a mării libere sau o zonă economică exclusivă și o altă parte a mării libere sau o zonă economică exclusivă.
Articolul 38
Drept de trecere în tranzit
(1) În strâmtorile prevăzute la articolul 37, toate navele și aeronavele beneficiază de dreptul de trecere în tranzit fără piedici, cu restricția ca acest drept să nu se extindă asupra strâmtorilor formate de teritoriul continental al unui stat și o insulă aparținând acestui stat, în cazul în care există în largul insulei o rută a mării libere sau o rută care trece printr-o zonă economică exclusivă, la fel de convenabilă din punct de vedere al navigației și al caracteristicilor hidrografice.
(2) Prin „trecere în tranzit” se înțelege exercitarea, în conformitate cu prezenta parte, a libertății de navigație și de survol numai în scopul unui tranzit continuu și rapid prin strâmtoare între o parte a mării libere sau o zonă economică exclusivă și o altă parte a mării libere sau o zonă economică exclusivă. Cu toate acestea, cerința unui tranzit continuu și rapid nu exclude trecerea prin strâmtoare pentru a ajunge pe teritoriul unui stat de coastă, a-l părăsi sau a reveni de acolo, sub rezerva condițiilor de intrare pe teritoriul statului respectiv.
(3) Orice activitate care nu ține de exercitarea dreptului de trecere în tranzit printr-o strâmtoare rămâne subordonată celorlalte dispoziții aplicabile ale prezentei convenții.
Articolul 39
Obligații ale navelor și ale aeronavelor în timpul trecerii în tranzit
(1) La exercitarea dreptului de trecere în tranzit, navele și aeronavele:
(a) |
traversează sau survolează strâmtorile fără întârziere; |
(b) |
se abțin să recurgă la orice amenințare sau la folosirea forței împotriva suveranității, integrității teritoriale sau independenței politice a statelor riverane la strâmtoare, sau în orice alt mod care contravine principiilor dreptului internațional enunțate în Carta Organizației Națiunilor Unite; |
(c) |
se abțin de la orice activități, altele decât cele pe care le implică un tranzit continuu și rapid, în conformitate cu modul lor normal de navigație, în afară de cazul în care acestea se impun din motive de forță majoră sau pericol de naufragiu; |
(d) |
se conformează celorlalte dispoziții pertinente ale prezentei părți. |
(2) În timpul trecerii în tranzit, navele se conformează:
(a) |
reglementărilor, procedurilor și practicilor internaționale, general acceptate în materie de siguranță pe mare, inclusiv Regulamentului internațional pentru prevenirea abordajelor pe mare; |
(b) |
reglementărilor, procedurilor și practicilor internaționale, general acceptate pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării de către nave. |
(3) În timpul trecerii în tranzit, aeronavele:
(a) |
respectă reglementările aeriene stabilite de Organizația Aviației Civile Internaționale aplicabile aeronavelor civile; aeronavele de stat se conformează în mod normal măsurilor de siguranță prevăzute de aceste reglementări și își desfășoară activitățile ținând seama în orice moment de siguranța navigației în mod corespunzător; |
(b) |
monitorizează în permanență frecvența radio atribuită de către autoritatea competentă desemnată pe plan internațional pentru dirijarea și coordonarea traficului aerian sau frecvența radio internațională corespunzătoare pentru pericol. |
Articolul 40
Activități de cercetare și ridicări hidrografice
În timpul trecerii în tranzit, navele străine, inclusiv navele destinate cercetării științifice marine și ridicărilor hidrografice, nu pot desfășura nici o activitate de cercetare sau de ridicări hidrografice fără autorizația prealabilă a statelor riverane la strâmtori.
Articolul 41
Căi navigabile și dispozitive de separare a traficului în strâmtorile utilizate pentru navigația internațională
(1) În conformitate cu dispozițiile prezentei părți, statele riverane la strâmtori pot, atunci când siguranța trecerii navelor în strâmtori o cere, să desemneze căi navigabile și să prescrie dispozitive de separare a traficului.
(2) Atunci când circumstanțele o cer și după asigurarea publicității necesare acestei măsuri, statele respective pot înlocui cu alte căi navigabile sau dispozitive de separare a traficului orice căi navigabile sau dispozitive de separare a traficului desemnate sau prescrise anterior de către acestea.
(3) Aceste căi navigabile și dispozitive de separare a traficului sunt conforme cu reglementările internaționale general acceptate.
(4) Înainte de desemnarea sau înlocuirea căilor navigabile sau de prescrierea sau înlocuirea dispozitivelor de separare a traficului, statele riverane la strâmtori prezintă propuneri organizației internaționale competente în vederea adoptării acestora. Această organizație poate adopta numai căile navigabile și dispozitivele de separare a traficului convenite cu statele riverane la strâmtori, după care acestea pot să le desemneze, să le prescrie sau să le înlocuiască.
(5) Atunci când se propune să se stabilească într-o strâmtoare căi navigabile sau dispozitive de separare a traficului prin apele a două sau mai multor state de coastă, statele interesate cooperează pentru formularea propunerilor, în consultare cu organizația internațională competentă.
(6) Statele riverane la strâmtori indică în mod clar pe hărți marine, cărora le asigură publicitatea necesară, toate căile navigabile și dispozitivele de separare a traficului pe care le-au desemnat sau prescris.
(7) În timpul trecerii în tranzit, navele respectă căile navigabile și dispozitivele de separare a traficului stabilite în conformitate cu prezentul articol.
Articolul 42
Acte cu putere de lege și norme administrative ale statelor riverane la strâmtori în ceea ce privește trecerea în tranzit
(1) Sub rezerva dispozițiilor prezentei secțiuni, statele riverane la strâmtori pot adopta acte cu putere de lege și norme administrative în ceea ce privește trecerea în tranzit prin strâmtori, cu privire la toate sau oricare dintre următoarele aspecte:
(a) |
siguranța navigației și reglementarea traficului maritim, astfel cum este prevăzut la articolul 41; |
(b) |
prevenirea, reducerea și controlul poluării, prin aplicarea reglementărilor internaționale corespunzătoare cu privire la deversarea de hidrocarburi, de reziduuri de hidrocarburi și de alte substanțe nocive în strâmtoare; |
(c) |
în cazul navelor de pescuit, interzicerea pescuitului, inclusiv reglementarea arimării uneltelor de pescuit; |
(d) |
îmbarcarea sau debarcarea de mărfuri, valută sau persoane, cu încălcarea actelor cu putere de lege și normelor administrative vamale, fiscale, sanitare sau privind imigrarea ale statelor riverane la strâmtori. |
(2) Aceste acte cu putere de lege și norme administrative nu trebuie să implice nici o discriminare de drept sau de fapt între navele străine, iar aplicarea lor nu trebuie să aibă drept efect refuzarea, restrângerea sau împiedicarea exercitării dreptului de trecere în tranzit, astfel cum este definit de prezenta secțiune.
(3) Statele riverane la strâmtori asigură publicitatea necesară tuturor acestor acte cu putere de lege și norme administrative.
(4) Navele străine care exercită dreptul de trecere în tranzit trebuie să se conformeze acestor acte cu putere de lege și norme administrative.
(5) În caz de încălcare a acestor acte cu putere de lege și norme administrative sau a altor dispoziții ale prezentei părți de către o navă sau de o aeronavă care beneficiază de imunitate suverană, statul de pavilion al navei sau statul de înmatriculare a aeronavei poartă răspunderea internațională pentru orice pierdere sau prejudiciu care poate rezulta din aceasta pentru statele riverane la strâmtori.
Articolul 43
Instalații de siguranță, de sprijinire a navigației și alte echipamente și prevenirea, reducerea și controlul poluării
Statele care utilizează strâmtorile și statele riverane la strâmtori ar trebui să coopereze, pe bază de acord, pentru:
(a) |
stabilirea și menținerea în strâmtoare a instalațiilor necesare de siguranță și de sprijinire a navigației sau a altor echipamente destinate facilitării navigației internaționale și |
(b) |
prevenirea, reducerea și controlul poluării de către nave. |
Articolul 44
Obligații ale statelor riverane la strâmtori
Statele riverane la strâmtori nu trebuie să împiedice trecerea în tranzit și semnalează printr-o publicitate adecvată orice pericol, despre care au cunoștință, pentru navigația în strâmtori sau pentru survolul deasupra strâmtorii. Exercitarea dreptului de trecere în tranzit nu poate fi suspendată.
SECȚIUNEA 3
TRECEREA INOFENSIVĂ
Articolul 45
Trecerea inofensivă
(1) Regimul trecerii inofensive, astfel cum este prevăzut în partea II secțiunea 3, se aplică strâmtorilor utilizate pentru navigația internațională care:
(a) |
sunt excluse de la aplicarea regimului de trecere în tranzit în temeiul articolului 38 alineatul (1) sau |
(b) |
leagă o parte a mării libere sau o zonă economică exclusivă și marea teritorială a unui alt stat. |
(2) Exercitarea dreptului de trecere inofensivă prin aceste strâmtori nu poate fi suspendată.
PARTEA IV
STATE ARHIPELAG
Articolul 46
Utilizarea termenilor
În sensul prezentei convenții:
(a) |
„stat arhipelag” reprezintă un stat constituit în întregime din unul sau mai multe arhipelaguri și, eventual, din alte insule; |
(b) |
„arhipelag” reprezintă un grup de insule, inclusiv părți de insule, apele înconjurătoare și alte elemente naturale care au unele cu altele raporturi atât de strânse încât aceste insule, ape și alte elemente naturale formează o entitate intrinsecă geografică, economică și politică sau care sunt considerate, din punct de vedere istoric, ca atare. |
Articolul 47
Linii de bază arhipelagice
(1) Un stat arhipelag poate trasa linii de bază arhipelagice drepte care leagă punctele extreme ale insulelor celor mai îndepărtate și ale recifelor descoperite ale arhipelagului, cu condiția ca în cadrul acestor linii de bază să se includă insulele principale și o zonă în care raportul dintre suprafața apelor și cea de uscat, inclusiv atolii, să fie între 1 la 1 și 9 la 1.
(2) Lungimea acestor linii de bază nu trebuie să depășească 100 de mile marine; cu toate acestea, cel mult 3 % din numărul total al liniilor de bază ce înconjoară un arhipelag oarecare pot depăși această lungime, până la cel mult 125 de mile marine.
(3) Trasarea acestor linii de bază nu trebuie să se îndepărteze într-o măsură considerabilă de la configurația generală a arhipelagului.
(4) Aceste linii de bază pot fi trasate spre și de la cotele de maree joasă numai în cazul în care pe acestea sunt construite faruri sau instalații similare, care se află în permanență deasupra nivelului mării sau în cazul în care o cotă de maree joasă este situată, integral sau parțial, la o distanță de insula cea mai apropiată care să nu depășească lățimea mării teritoriale.
(5) Sistemul liniilor de bază nu poate fi aplicat de către un stat arhipelag astfel încât să separe marea teritorială a unui alt stat de marea liberă sau de o zonă economică exclusivă.
(6) În cazul în care o parte a apelor arhipelagice ale unui stat arhipelag este situată între două părți ale teritoriului unui stat limitrof, drepturile existente și toate celelalte interese legitime pe care statul respectiv le-a exercitat în mod tradițional în aceste ape, precum și toate drepturile care decurg din acorduri încheiate între cele două state sunt menținute și respectate.
(7) În scopul calculării raportului dintre suprafața apelor și suprafața de uscat, prevăzut la alineatul (1), pot fi considerate ca făcând parte din suprafața de uscat apele situate între recifele dantelate care mărginesc insulele și atolii, precum și orice parte abruptă a unei platforme oceanice care se află în întregime sau aproape în întregime înconjurată de un lanț de insule calcaroase și de recife descoperite, situate în perimetrul platformei.
(8) Liniile de bază trasate în conformitate cu prezentul articol sunt indicate pe hărți marine la o scară sau scări corespunzătoare pentru stabilirea poziției lor. În lipsa acestor hărți, se pot folosi liste ale coordonatelor geografice ale punctelor, precizând sistemul geodezic utilizat.
(9) Statul arhipelag asigură publicitatea necesară acestor hărți sau liste ale coordonatelor geografice și depune câte un exemplar din fiecare astfel de hartă sau listă la secretarul general al Organizației Națiunilor Unite.
Articolul 48
Măsurarea lățimii mării teritoriale, a zonei limitrofe, a zonei economice exclusive și a platformei continentale
Lățimea mării teritoriale, a zonei limitrofe, a zonei economice exclusive și a platformei continentale se măsoară de la liniile de bază arhipelagice trasate în conformitate cu articolul 47.
Articolul 49
Regimul juridic al apelor arhipelagice, al spațiului aerian de deasupra apelor arhipelagice, al fundului mării și al subsolului acestora
(1) Suveranitatea unui stat arhipelag se extinde asupra apelor situate în interiorul liniilor de bază arhipelagice trasate în conformitate cu articolul 47, denumite ape arhipelagice, indiferent de adâncimea lor sau de distanța de la țărm.
(2) Această suveranitate se extinde asupra spațiului aerian de deasupra apelor arhipelagice, precum și asupra fundului și subsolului acestora, și asupra resurselor pe care le conțin.
(3) Această suveranitate se exercită în condițiile prevăzute de dispozițiile prezentei părți.
(4) Regimul de trecere prin căile navigabile arhipelagice, stabilit de prezenta parte, nu afectează în nici o altă privință regimul juridic al apelor arhipelagice, inclusiv căile navigabile, sau exercitarea de către statul arhipelag a suveranității sale asupra acestor ape și spațiului aerian de deasupra lor, fundului și subsolului acestora, precum și asupra resurselor pe care le conțin.
Articolul 50
Delimitarea apelor interioare
În interiorul apelor sale arhipelagice, statul arhipelag poate trasa linii de închidere pentru delimitarea apelor sale interioare, în conformitate cu articolele 9, 10 și 11.
Articolul 51
Acorduri existente, drepturi de pescuit tradiționale și cabluri submarine existente
(1) Fără a aduce atingere articolului 49, statele arhipelag respectă acordurile existente încheiate cu alte state și recunosc drepturile de pescuit tradiționale și alte activități legitime ale statelor limitrofe în anumite zone situate în apele arhipelagice. Condițiile și modalitățile exercitării acestor drepturi și activități, inclusiv natura, întinderea și zonele în care acestea se aplică sunt, la cererea oricăruia dintre statele interesate, definite prin acorduri bilaterale încheiate între aceste state. Aceste drepturi nu pot face obiectul vreunui transfer sau partaj în beneficiul unor țări terțe sau al resortisanților acestora.
(2) Statele arhipelag respectă cablurile submarine existente instalate de alte state și care trec prin apele sale fără să se apropie de uscat. Acestea trebuie să permită întreținerea și înlocuirea acestor cabluri, după primirea notificării necesare cu privire la poziția lor și lucrările de reparație sau de înlocuire avute în vedere.
Articolul 52
Dreptul de trecere inofensivă
(1) Sub rezerva articolului 53 și fără a aduce atingere articolului 50, navele tuturor statelor beneficiază de dreptul de trecere inofensivă în apele arhipelagice, în conformitate cu partea II secțiunea 3.
(2) Statul arhipelag poate, fără a face o discriminare de drept sau de fapt între navele străine, să suspende temporar, în anumite zone ale apelor sale arhipelagice, exercitarea dreptului de trecere inofensivă a navelor străine, în cazul în care această suspendare este indispensabilă pentru asigurarea securității sale. Această suspendare produce efecte numai după publicarea ei în mod corespunzător.
Articolul 53
Dreptul de trecere prin căile navigabile arhipelagice
(1) În apele sale arhipelagice și în marea teritorială adiacentă, statul arhipelag poate desemna căi navigabile și, în spațiul aerian de deasupra acestor căi, rute aeriene care să permită trecerea continuă și rapidă a navelor și a aeronavelor străine.
(2) Toate navele și aeronavele beneficiază de dreptul de trecere prin apele arhipelagice, pe aceste căi navigabile și rute aeriene.
(3) Prin „trecere prin apele arhipelagice” se înțelege exercitarea, în conformitate cu prezenta convenție, de către nave și aeronave, potrivit modului lor normal de navigație, a drepturilor de navigație și de survol, numai în scopul de a asigura un tranzit continuu și rapid și fără obstacole între o parte a mării libere sau o zonă economică exclusivă și o altă parte a mării libere sau o zonă economică exclusivă.
(4) Aceste căi navigabile și rute aeriene traversează apele arhipelagice și marea teritorială adiacentă sau spațiul aerian de deasupra și cuprind toate rutele de trecere destinate în mod normal navigației internaționale în apele arhipelagice sau survolului în spațiul aerian de deasupra, iar în cadrul acestor rute, în ceea ce privește navele, toate șenalele utilizate în mod normal pentru navigație, cu condiția să nu fie necesară stabilirea, între un punct de intrare și un punct de ieșire dat, a mai multor căi la fel de convenabile.
(5) Aceste căi navigabile și rute aeriene sunt definite printr-o serie de linii axiale continue de la punctele de intrare ale rutelor de trecere până la punctele de ieșire. În timpul trecerii prin apele arhipelagice, navele și aeronavele nu se abat cu mai mult de 25 de mile marine de fiecare parte a acestor linii axiale, cu condiția ca aceste nave și aeronave să nu navigheze la o distanță față de țărm mai mică de 10 % din distanța dintre punctele cele mai apropiate ale insulelor care mărginesc calea navigabilă.
(6) Statul arhipelag care desemnează căi navigabile în temeiul prezentului articol poate, de asemenea, să prescrie dispozitive de separare a traficului pentru a asigura siguranța trecerii navelor care navighează prin șenale înguste în interiorul acestor căi.
(7) Atunci când circumstanțele o cer și după asigurarea publicității necesare acestei măsuri, statul arhipelag poate înlocui cu alte căi navigabile sau dispozitive de separare a traficului orice căi navigabile sau dispozitive de separare a traficului desemnate sau prescrise anterior de către acesta.
(8) Aceste căi navigabile și dispozitive de separare a traficului sunt conforme cu reglementările internaționale general acceptate.
(9) La desemnarea sau înlocuirea căilor navigabile sau la prescrierea sau înlocuirea dispozitivelor de separare a traficului, statul arhipelag prezintă propuneri organizației internaționale competente în vederea adoptării acestora. Această organizație poate adopta numai căile navigabile și dispozitivele de separare a traficului convenite cu statul arhipelag, după care acesta poate să le desemneze, să le prescrie sau să le înlocuiască.
(10) Statul arhipelag indică în mod clar pe hărți marine, cărora le asigură publicitatea necesară, liniile axiale ale căilor navigabile și dispozitivele de separare a traficului pe care le-a desemnat sau prescris.
(11) Navele aflate în trecere prin apele arhipelagice respectă căile navigabile și dispozitivele de separare a traficului aplicabile, stabilite în conformitate cu prezentul articol.
(12) În cazul în care statul arhipelag nu desemnează căi navigabile sau rute aeriene, dreptul de trecere prin apele arhipelagice poate fi exercitat prin intermediul rutelor utilizate în mod normal pentru navigația internațională.
Articolul 54
Obligații ale navelor și ale aeronavelor în timpul trecerii lor, activități de cercetare și ridicări hidrografice, obligații ale statului arhipelag și acte cu putere de lege și norme administrative ale statului arhipelag în ceea ce privește trecerea prin apele arhipelagice
Articolele 39, 40, 42 și 44 se aplică mutatis mutandis trecerii prin apele arhipelagice.
PARTEA V
ZONA ECONOMICĂ EXCLUSIVĂ
Articolul 55
Regimul juridic special al zonei economice exclusive
Zona economică exclusivă este o zonă situată dincolo de marea teritorială și adiacentă acesteia, supusă regimului juridic special stabilit de prezenta parte, în temeiul căruia drepturile și jurisdicția statului de coastă și drepturile și libertățile celorlalte state sunt reglementate de dispozițiile relevante ale prezentei convenții.
Articolul 56
Drepturi, jurisdicție și obligații ale statului de coastă în zona economică exclusivă
(1) În zona economică exclusivă, statul de coastă are:
(a) |
drepturi suverane în sensul explorării și exploatării, conservării și gestionării resurselor naturale, regenerabile sau neregenerabile, ale apelor supraiacente fundului mării, ale fundului mărilor și subsolului acestora, precum și cu privire la alte activități de explorare și exploatare a zonei în scopuri economice, precum producerea de energie cu ajutorul apei, al curenților și al vântului; |
(b) |
jurisdicție, în conformitate cu dispozițiile relevante ale prezentei convenții, cu privire la:
|
(c) |
alte drepturi și obligații prevăzute de prezenta convenție. |
(2) La exercitarea drepturilor și la îndeplinirea obligațiilor care le revin în zona economică exclusivă, în conformitate cu prezenta convenție, statul de coastă ține seama în mod corespunzător de drepturile și de obligațiile celorlalte state și acționează în mod compatibil cu dispozițiile prezentei convenții.
(3) Drepturile enunțate în prezentul articol cu privire la fundul mărilor și la subsolul acestora se exercită în conformitate cu partea VI.
Articolul 57
Lățimea zonei economice exclusive
Zona economică exclusivă nu se extinde dincolo de 200 de mile marine de la liniile de bază de la care se măsoară lățimea mării teritoriale.
Articolul 58
Drepturi și obligații ale celorlalte state în zona economică exclusivă
(1) În zona economică exclusivă, toate statele, fie că sunt de coastă sau fără ieșire la mare, beneficiază, în condițiile prevăzute de dispozițiile pertinente ale prezentei convenții, de libertățile de navigație și de survol și de libertatea de a instala cabluri și conducte submarine, prevăzute la articolul 87, precum și de libertatea de a folosi marea în alte scopuri licite pe plan internațional, legate de exercitarea acestor libertăți, precum cele asociate cu exploatarea navelor, a aeronavelor și a cablurilor și a conductelor submarine, și compatibile cu celelalte dispoziții ale prezentei convenții, îndeosebi în cadrul exploatării.
(2) Articolele 88-115 și alte norme pertinente de drept internațional se aplică zonei economice exclusive, în măsura în care nu sunt incompatibile cu prezenta parte.
(3) La exercitarea drepturilor și la îndeplinirea obligațiilor care le revin în zona economică exclusivă, în conformitate cu prezenta convenție, statele țin seama în mod corespunzător de drepturile și de obligațiile statului de coastă și respectă actele cu putere de lege și normele administrative adoptate de acesta în conformitate cu dispozițiile prezentei convenții și alte norme de drept internațional, în măsura în care acestea nu sunt incompatibile cu prezenta parte.
Articolul 59
Baza soluționării conflictelor cu privire la atribuirea drepturilor și a jurisdicției în interiorul zonei economice exclusive
În cazurile în care prezenta convenție nu atribuie drepturi sau jurisdicție nici statului de coastă, nici altor state în interiorul zonei economice exclusive și apare un conflict între interesele statului de coastă și cele ale unuia sau ale mai multor state, acest conflict ar trebui rezolvat pe baza echității și ținând seama de toate circumstanțele pertinente, luând în considerare importanța respectivă pe care interesele respective o prezintă pentru părți, precum și pentru comunitatea internațională în ansamblu.
Articolul 60
Insule artificiale, instalații și structuri în zona economică exclusivă
(1) În zona economică exclusivă, statul de coastă are dreptul exclusiv de a construi, precum și cel de a autoriza și de a reglementa construirea, exploatarea și utilizarea de:
(a) |
insule artificiale; |
(b) |
instalații și structuri în scopurile prevăzute la articolul 56 și în alte scopuri economice; |
(c) |
instalații și structuri care pot împiedica exercitarea drepturilor statului de coastă în zonă. |
(2) Statul de coastă are jurisdicție exclusivă asupra acestor insule artificiale, instalații și structuri, inclusiv jurisdicția în ceea ce privește actele cu putere de lege și normele administrative vamale, fiscale, sanitare, privind siguranța și imigrarea.
(3) Construirea acestor insule artificiale, instalații sau structuri trebuie notificată în mod corespunzător și trebuie menținute mijloace permanente care să le semnalizeze prezența. Instalațiile sau structurile abandonate sau dezafectate sunt îndepărtate în scopul asigurării siguranței navigației, ținând seama de standardele internaționale general acceptate stabilite în această privință de organizația internațională competentă. Atunci când se procedează la îndepărtarea acestora, se ține seama, de asemenea, de pescuit, de protecția mediului marin și de drepturile și obligațiile celorlalte state. Se asigură publicitatea necesară în ceea ce privește adâncimea, poziția și dimensiunile eventualelor instalații sau structuri care nu au fost complet îndepărtate.
(4) Statul de coastă poate, după caz, să stabilească în jurul acestor insule artificiale instalații și structuri, zone de siguranță rezonabile, în care acesta poate lua măsurile corespunzătoare pentru a asigura atât siguranța navigației, cât și pe cea a insulelor artificiale, instalațiilor și structurilor.
(5) Statul de coastă stabilește lățimea zonelor de siguranță ținând seama de standardele internaționale aplicabile. Aceste zone de siguranță sunt concepute astfel încât să răspundă în mod rezonabil naturii și funcțiilor insulelor artificiale, instalațiilor sau structurilor și ele nu pot depăși o distanță de 500 m în jurul acestora, măsurată de la fiecare punct al marginii lor exterioare, cu excepția unei derogări autorizate de standardele internaționale general acceptate sau recomandate de către organizația internațională competentă. Întinderea zonelor de siguranță este notificată în mod corespunzător.
(6) Toate navele trebuie să respecte aceste zone de siguranță și să se conformeze standardelor internaționale general acceptate privind navigația în vecinătatea insulelor artificiale, a instalațiilor, a structurilor și a zonelor de siguranță.
(7) Insulele artificiale, instalațiile și structurile, precum și zonele de siguranță din jurul lor nu pot fi stabilite atunci când aceasta ar putea reprezenta o piedică în folosirea căilor navigabile recunoscute, esențiale pentru navigația internațională.
(8) Insulele artificiale, instalațiile și structurile nu au statut de insule. Acestea nu au mare teritorială proprie, iar prezența lor nu afectează delimitarea mării teritoriale, a zonei economice exclusive sau a platformei continentale.
Articolul 61
Conservarea resurselor vii
(1) Statul de coastă stabilește captura admisibilă a resurselor vii în zona sa economică exclusivă.
(2) Ținând seama de datele științifice cele mai fiabile de care dispune, statul de coastă ia măsuri adecvate de conservare și gestionare, astfel încât menținerea resurselor vii ale zonei sale economice exclusive să nu fie periclitată prin supraexploatare. După caz, statul de coastă și organizațiile internaționale competente, subregionale, regionale sau mondiale cooperează în acest scop.
(3) Aceste măsuri urmăresc, de asemenea, conservarea sau restabilirea stocurilor de specii exploatate la niveluri care pot să asigure un randament constant maxim, având în vedere factorii ecologici și economici pertinenți, inclusiv nevoile economice ale comunităților de coastă care trăiesc din pescuit și nevoile speciale ale țărilor în curs de dezvoltare și ținând seama de metodele în domeniul pescuitului, de interdependența stocurilor și de toate standardele minime internaționale general recomandate pe plan subregional, regional sau mondial.
(4) Atunci când adoptă aceste măsuri, statul de coastă ia în considerare efectele lor asupra speciilor asociate cu speciile exploatate sau dependente de acestea în vederea conservării sau restabilirii populațiilor acestor specii asociate sau dependente la nivelurile la care reproducerea lor să nu fie grav periclitată.
(5) Informațiile științifice disponibile, statisticile cu privire la capturi și la efortul de pescuit și celelalte date privind conservarea resurselor halieutice se difuzează și fac obiectul schimburilor periodice, prin intermediul organizațiilor internaționale competente, subregionale, regionale sau mondiale, după caz, cu participarea tuturor statelor interesate, în special a celor ai căror resortisanți sunt autorizați să pescuiască în zona economică exclusivă.
Articolul 62
Exploatarea resurselor vii
(1) Statul de coastă promovează obiectivul utilizării optime a resurselor vii din zona economică exclusivă fără a aduce atingere articolului 61.
(2) Statul de coastă își stabilește capacitatea proprie de exploatare a resurselor vii din zona economică exclusivă. În cazul în care capacitatea de exploatare a statului de coastă este inferioară capturii totale admisibile, acesta permite altor state, prin acorduri sau prin alte înțelegeri și în conformitate cu modalitățile, condițiile, actele cu putere de lege și normele administrative prevăzute la alineatul (4), să exploateze excedentul capturii admisibile, ținând seama în special de dispozițiile articolelor 69 și 70, mai ales în ceea ce privește țările în curs de dezvoltare menționate de acestea.
(3) Atunci când permite accesul altor state la zona sa economică exclusivă în temeiul prezentului articol, statul de coastă ține seama de toți factorii relevanți, inclusiv, inter alia, de importanța pe care o prezintă resursele vii ale zonei pentru economia sa și pentru celelalte interese naționale ale sale, de dispozițiile articolelor 69 și 70, de nevoile țărilor în curs de dezvoltare din subregiune sau regiune în ceea ce privește exploatarea unei părți a excedentului și de necesitatea reducerii la minimum a perturbărilor economice în statele ai căror resortisanți practică în mod obișnuit pescuitul în zonă sau care au contribuit în mod deosebit la cercetarea și identificarea stocurilor.
(4) Resortisanții altor state care pescuiesc în zona economică exclusivă se conformează măsurilor de conservare și celorlalte modalități și condiții stabilite de actele cu putere de lege și normele administrative ale statului de coastă. Aceste acte cu putere de lege și norme administrative trebuie să fie compatibile cu prezenta convenție și pot să se refere, inter alia, la următoarele aspecte:
(a) |
eliberarea de permise pescarilor sau pentru navele și uneltele de pescuit, inclusiv plata drepturilor și orice alte forme de remunerație care, în cazul statelor de coastă în curs de dezvoltare, pot consta într-o contribuție corespunzătoare la finanțarea, echiparea și dezvoltarea tehnologică a industriei pescuitului; |
(b) |
determinarea speciilor al căror pescuit este autorizat și stabilirea de cote de pescuit, fie pentru anumite stocuri sau grupuri de stocuri sau pentru captura pe fiecare navă pentru o anumită perioadă de timp, fie pentru captura resortisanților unui stat în timpul unei anumite perioade; |
(c) |
reglementarea sezoanelor și a zonelor de pescuit, a tipurilor, a dimensiunilor și a cantității de unelte, precum și a tipurilor, a dimensiunilor și a numărului de nave de pescuit care pot fi utilizate; |
(d) |
stabilirea vârstei și a mărimii peștilor și a altor specii care pot fi pescuite; |
(e) |
precizarea informațiilor cerute de la navele de pescuit, inclusiv statisticile cu privire la capturi și la efortul de pescuit și comunicarea poziției navelor; |
(f) |
obligația de a efectua, cu autorizarea și controlul statului de coastă, programe de cercetare determinate în domeniul pescuitului și reglementarea modului de efectuare a acestor cercetări, inclusiv prelevarea de probe din capturi, destinația probelor și comunicarea datelor științifice conexe; |
(g) |
plasarea, de către statul de coastă, de observatori sau de stagiari la bordul navelor respective; |
(h) |
descărcarea capturii integrale sau parțiale de către aceste nave în porturile statului de coastă; |
(i) |
modalitățile și condițiile cu privire la acordurile de asociere în participațiune sau la alte acorduri de cooperare; |
(j) |
condițiile necesare pentru formarea personalului și pentru transferul tehnologiei în domeniul pescuitului, inclusiv consolidarea capacității statului de coastă de a efectua cercetări în domeniul pescuitului; |
(k) |
măsurile de executare. |
(5) Statele de coastă notifică în mod corespunzător actele cu putere de lege și normele administrative pe care le adoptă în materie de conservare și gestionare.
Articolul 63
Stocuri aflate în zonele economice exclusive a două sau mai multor state de coastă sau atât în zona economică exclusivă, cât și într-un sector dincolo de zonă și adiacent acesteia
(1) În cazul în care același stoc sau stocuri de specii asociate se află în zonele economice exclusive ale mai multor state de coastă, aceste state încearcă, direct sau prin intermediul organizațiilor subregionale sau regionale corespunzătoare, să convină asupra măsurilor necesare în vederea coordonării și asigurării conservării și dezvoltării acestor stocuri, fără a aduce atingere celorlalte dispoziții ale prezentei părți.
(2) În cazul în care același stoc sau stocuri de specii asociate se află atât în zona economică exclusivă, cât și într-un sector dincolo de zonă sau adiacent acesteia, statul de coastă și statele care exploatează aceste stocuri în sectorul adiacent încearcă, direct sau prin intermediul organizațiilor subregionale sau regionale corespunzătoare, să convină asupra măsurilor necesare în vederea conservării acestor stocuri în sectorul adiacent.
Articolul 64
Pești mari migratori
(1) Statul de coastă și celelalte state ai căror resortisanți pescuiesc în regiune pești mari migratori menționați în anexa I cooperează, direct sau prin intermediul organizațiilor internaționale corespunzătoare, în vederea asigurării conservării speciilor respective și a promovării exploatării optime a acestor specii în ansamblul regiunii, atât în zona economică exclusivă, cât și dincolo de aceasta. În regiunile pentru care nu există o organizație internațională corespunzătoare, statul de coastă și celelalte state, ai căror resortisanți exploatează aceste specii în regiune, cooperează în vederea instituirii unei astfel de organizații și a participării la lucrările acesteia.
(2) Dispozițiile alineatului (1) se aplică în plus față de celelalte dispoziții ale prezentei părți.
Articolul 65
Mamifere marine
Dispozițiile prezentei părți nu restrâng dreptul unui stat de coastă de a interzice, de a limita sau de a reglementa exploatarea mamiferelor marine mai strict decât prevede prezenta parte, nici, eventual, competența unei organizații internaționale de a face aceasta. Statele cooperează în vederea conservării mamiferelor marine și, în cazul special al cetaceelor, acționează prin intermediul organizațiilor internaționale corespunzătoare în vederea conservării, gestionării și studierii acestora.
Articolul 66
Stocuri de pești anadromi
(1) Statele în ale căror cursuri de apă se reproduc stocuri de pești anadromi au interese prioritare și poartă răspunderea principală pentru acestea.
(2) Statul de origine a stocurilor de pești anadromi asigură conservarea acestora prin adoptarea de măsuri corespunzătoare de reglementare a pescuitului în toate apele situate în interiorul limitelor exterioare ale zonei sale economice exclusive, precum și a pescuitului prevăzut la alineatul (3) litera (b). Statul de origine poate, după consultarea celorlalte state, prevăzute la alineatele (3) și (4), care exploatează aceste stocuri, să fixeze capturile totale admisibile de pești originari din cursurile sale de apă.
(3) |
|
(4) În cazul în care stocurile de pești anadromi migrează spre ape sau traversează ape situate în interiorul limitelor exterioare ale zonei economice exclusive a unui alt stat decât statul de origine, statul respectiv cooperează cu statul de origine în vederea conservării și gestionării acestor stocuri.
(5) Statul de origine a stocurilor de pești anadromi și celelalte state care practică pescuitul acestor pești încheie acorduri în vederea punerii în aplicare a dispozițiilor prezentului articol, după caz, prin intermediul organizațiilor regionale.
Articolul 67
Specii catadrome
(1) Statul de coastă în apele căruia speciile catadrome își petrec cea mai mare parte a ciclului lor de viață poartă răspunderea pentru gestionarea acestor specii și asigură intrarea și ieșirea peștilor migratori.
(2) Exploatarea speciilor catadrome are loc numai în apele situate în interiorul limitelor exterioare ale zonelor economice exclusive. În zonele economice exclusive, exploatarea este reglementată de dispozițiile prezentului articol și de celelalte dispoziții ale prezentei convenții cu privire la pescuitul în aceste zone.
(3) Atunci când speciile catadrome, indiferent dacă sunt alevini sau pești adulți, migrează prin zona economică exclusivă a unui alt stat, gestionarea acestor pești, inclusiv exploatarea, este reglementată prin acord între statul menționat la alineatul (1) și celălalt stat interesat. Acest acord garantează gestionarea rațională a speciilor respective și ia în considerare responsabilitățile statului menționat la alineatul (1) în ceea ce privește conservarea acestor specii.
Articolul 68
Specii sedentare
Prezenta parte nu se aplică speciilor sedentare, astfel cum sunt definite la articolul 77 alineatul (4).
Articolul 69
Dreptul statelor fără ieșire la mare
(1) Statele fără ieșire la mare au dreptul de a participa, pe baze echitabile, la exploatarea unei părți corespunzătoare din excedentul resurselor vii din zonele economice exclusive ale statelor de coastă din aceeași subregiune sau regiune, ținând seama de caracteristicile economice și geografice relevante ale tuturor statelor interesate și în conformitate cu dispozițiile prezentului articol și cu cele ale articolelor 61 și 62.
(2) Condițiile și modalitățile acestei participări se stabilesc de către statele interesate prin acorduri bilaterale, subregionale sau regionale, ținând seama, inter alia, de:
(a) |
necesitatea evitării oricăror efecte care ar putea aduce prejudicii comunităților de pescari sau industriei pescuitului a statelor de coastă; |
(b) |
măsura în care statul fără ieșire la mare, în conformitate cu dispozițiile prezentului articol, participă sau are dreptul de a participa, în temeiul acordurilor bilaterale, subregionale sau regionale existente, la exploatarea resurselor vii din zonele economice exclusive ale altor state de coastă; |
(c) |
măsura în care alte state fără ieșire la mare și state dezavantajate din punct de vedere geografic participă la exploatarea resurselor vii din zona economică exclusivă a statului de coastă și necesitatea de a evita impunerea unei poveri deosebit de grele asupra oricărui stat de coastă sau unei regiuni din acesta; |
(d) |
nevoile alimentare ale populațiilor statelor respective. |
(3) Atunci când capacitatea de pescuit a unui stat de coastă se apropie de nivelul care i-ar permite să exploateze captura totală admisibilă a resurselor vii din zona sa economică exclusivă, statul de coastă și celelalte state interesate cooperează în vederea încheierii de acorduri echitabile, bilaterale, subregionale sau regionale, care să permită țărilor în curs de dezvoltare fără ieșire la mare, din aceeași subregiune sau regiune, să participe la exploatarea resurselor vii din zonele economice exclusive ale statelor de coastă din subregiune sau regiune, după caz, ținând seama de circumstanțe și în condiții satisfăcătoare pentru toate părțile. La punerea în aplicare a prezentei dispoziții se ține seama, de asemenea, de factorii menționați la alineatul (2).
(4) În temeiul dispozițiilor prezentului articol, statele dezvoltate fără ieșire la mare au dreptul de a participa la exploatarea resurselor vii numai în zonele economice exclusive ale statelor de coastă dezvoltate din aceeași subregiune sau regiune, având în vedere măsura în care statul de coastă, prin acordarea accesului altor state la resursele vii din zona sa economică exclusivă, a luat în considerare necesitatea de a reduce la minimum prejudiciile care ar putea fi aduse comunităților de pescari, precum și perturbările economice în statele ai căror resortisanți practică în mod obișnuit pescuitul în zonă.
(5) Dispozițiile menționate anterior se aplică fără a aduce atingere eventualelor acorduri încheiate în subregiunile sau regiunile în care statele de coastă pot acorda statelor fără ieșire la mare din aceeași subregiune sau regiune drepturi egale sau preferențiale pentru exploatarea resurselor vii din zona lor economică exclusivă.
Articolul 70
Dreptul statelor dezavantajate din punct de vedere geografic
(1) Statele dezavantajate din punct de vedere geografic au dreptul de a participa, pe baze echitabile, la exploatarea unei părți corespunzătoare din excedentul resurselor vii din zonele economice exclusive ale statelor de coastă din aceeași subregiune sau regiune, ținând seama de caracteristicile economice și geografice relevante ale tuturor statelor interesate și în conformitate cu prezentul articol și cu articolele 61 și 62.
(2) În sensul prezentei părți, prin expresia „state dezavantajate din punct de vedere geografic” se înțelege statele de coastă, inclusiv statele de coastă la o mare închisă sau semiînchisă, a căror situație geografică le face să depindă de exploatarea resurselor vii din zonele economice exclusive ale altor state din subregiune sau regiune, pentru o aprovizionare suficientă cu pește destinată nevoilor alimentare ale populației lor sau ale unei părți din populație, precum și statele de coastă care nu pot pretinde o zonă economică exclusivă proprie.
(3) Condițiile și modalitățile acestei participări se stabilesc de către statele interesate, prin acorduri bilaterale, subregionale sau regionale, având în vedere, inter alia:
(a) |
necesitatea evitării efectelor care ar aduce prejudicii comunităților de pescari sau industriei pescuitului din statele de coastă; |
(b) |
măsura în care statul dezavantajat din punct de vedere geografic, în conformitate cu dispozițiile prezentului articol, participă sau are dreptul de a participa, în temeiul acordurilor bilaterale, subregionale sau regionale existente, la exploatarea resurselor vii din zonele economice exclusive ale altor state de coastă; |
(c) |
măsura în care alte state dezavantajate din punct de vedere geografic și state fără ieșire la mare participă la exploatarea resurselor vii din zona economică exclusivă a statului de coastă și necesitatea de a evita impunerea unei poveri deosebit de grele asupra oricărui stat de coastă sau unei regiuni din acesta; |
(d) |
nevoile alimentare ale populațiilor statelor respective. |
(4) Atunci când capacitatea de pescuit a unui stat de coastă se apropie de nivelul care i-ar permite să exploateze captura totală admisibilă a resurselor vii din zona sa economică exclusivă, statul de coastă și celelalte state interesate cooperează în vederea încheierii de acorduri echitabile bilaterale, subregionale sau regionale, care să permită țărilor în curs de dezvoltare dezavantajate din punct de vedere geografic din aceeași subregiune sau regiune să participe la exploatarea resurselor vii din zonele economice exclusive ale statelor de coastă din subregiune sau regiune, după caz, ținând seama de circumstanțe și în condiții satisfăcătoare pentru toate părțile. La punerea în aplicare a prezentei dispoziții se ține seama, de asemenea, de factorii menționați la alineatul (3).
(5) În temeiul dispozițiilor prezentului articol, statele dezvoltate dezavantajate din punct de vedere geografic au dreptul de a participa la exploatarea resurselor vii numai în zonele economice exclusive ale statelor de coastă dezvoltate din aceeași subregiune sau regiune, având în vedere măsura în care statul de coastă, prin acordarea accesului altor state la resursele vii din zona sa economică exclusivă, a luat în considerare necesitatea de a reduce la minimum prejudiciile care ar putea fi aduse comunităților de pescari, precum și perturbările economice în statele ai căror resortisanți practică în mod obișnuit pescuitul în zonă.
(6) Dispozițiile menționate anterior se aplică fără a aduce atingere eventualelor acorduri încheiate în subregiunile sau regiunile în care statele de coastă pot acorda statelor dezavantajate din punct de vedere geografic din aceeași subregiune sau regiune drepturi egale sau preferențiale pentru exploatarea resurselor vii din zona lor economică exclusivă.
Articolul 71
Neaplicabilitatea articolelor 69 și 70
Dispozițiile articolelor 69 și 70 nu se aplică în cazul unui stat de coastă a cărui economie este în mod covârșitor dependentă de exploatarea resurselor vii din zona sa economică exclusivă.
Articolul 72
Restricții la transferul drepturilor
(1) Drepturile de exploatare a resurselor vii, prevăzute la articolele 69 și 70, nu pot fi transferate în mod direct sau indirect unor țări terțe sau resortisanților acestora, nici prin concesiune sau licență, nici prin instituirea de asociații în participațiune, nici printr-un alt acord care ar avea ca efect un asemenea transfer, cu excepția cazului în care statele interesate convin altfel.
(2) Dispoziția menționată anterior nu interzice statelor interesate să obțină de la țări terțe sau de la organizații internaționale asistență tehnică sau financiară destinată să le faciliteze exercitarea drepturilor în conformitate cu articolele 69 și 70, cu condiția ca aceasta să nu producă efectul menționat la alineatul (1).
Articolul 73
Punerea în aplicare a actelor cu putere de lege și a normelor administrative ale statului de coastă
(1) În exercitarea drepturilor sale suverane de explorare, exploatare, conservare și gestionare a resurselor vii din zona economică exclusivă, statul de coastă poate lua orice măsuri, inclusiv arestarea navei, inspecția, sechestrul și procedurile judiciare, necesare pentru asigurarea respectării actelor cu putere de lege și normelor administrative pe care le-adoptă în conformitate cu prezenta convenție.
(2) Navele reținute și echipajele acestora sunt eliberate de îndată după depunerea unei cauțiuni sau a unei alte garanții suficiente.
(3) Sancțiunile prevăzute de statul de coastă pentru încălcarea actelor cu putere de lege și normelor administrative în domeniul pescuitului în zona economică exclusivă nu pot include pedepse cu închisoarea, în afară de cazul în care statele interesate convin altfel, și nici o altă formă de pedeapsă corporală.
(4) În caz de sechestru sau de reținere a navelor străine, statul de coastă notifică de îndată statului de pavilion, pe căi adecvate, măsurile luate, precum și sancțiunile impuse în consecință.
Articolul 74
Delimitarea zonei economice exclusive între state ale căror coaste sunt adiacente sau situate față în față
(1) Delimitarea zonei economice exclusive între state ale căror coaste sunt adiacente sau situate față în față se face pe bază de acord, în conformitate cu dreptul internațional, astfel cum este prevăzut la articolul 38 din Statutul Curții Internaționale de Justiție, astfel încât să se ajungă la o soluție echitabilă.
(2) În cazul în care nu ajung la un acord într-un termen rezonabil, statele interesate recurg la procedurile prevăzute la partea XV.
(3) Până la încheierea acordului prevăzut la alineatul (1), statele interesate, într-un spirit de înțelegere și cooperare, fac tot posibilul pentru a încheia acorduri provizorii cu caracter practic și pentru a nu compromite sau împiedica, în timpul acestei perioade de tranziție, încheierea acordului definitiv. Acordurile provizorii nu aduc atingere delimitării finale.
(4) În cazul în care există un acord în vigoare între statele interesate, problemele cu privire la delimitarea zonei economice exclusive sunt soluționate în conformitate cu dispozițiile acestui acord.
Articolul 75
Hărți marine și liste ale coordonatelor geografice
(1) Sub rezerva prezentei părți, liniile limitelor exterioare ale zonei economice exclusive și liniile de delimitare trasate în conformitate cu articolul 74 sunt indicate pe hărți marine la o scară sau scări corespunzătoare pentru stabilirea poziției lor. După caz, trasarea limitelor exterioare sau a liniilor de delimitare poate fi înlocuită cu liste ale coordonatelor geografice ale punctelor, precizând sistemul geodezic utilizat.
(2) Statul de coastă asigură publicitatea necesară acestor hărți sau liste ale coordonatelor geografice și depune câte un exemplar din fiecare astfel de hartă sau listă la secretarul general al Organizației Națiunilor Unite.
PARTEA VI
PLATFORMA CONTINENTALĂ
Articolul 76
Definiția platformei continentale
(1) Platforma continentală a unui stat de coastă cuprinde fundul mării și subsolul zonelor submarine situate dincolo de marea sa teritorială, pe toată întinderea prelungirii naturale a teritoriului terestru al acestui stat până la limita externă a marginii continentale sau până la o distanță de 200 de mile marine de la liniile de bază de la care se măsoară lățimea mării teritoriale, atunci când limita exterioară a marginii continentale se află la o distanță inferioară.
(2) Platforma continentală a unui stat de coastă nu se întinde dincolo de limitele prevăzute la alineatele (4)-(6).
(3) Marginea continentală cuprinde prelungirea sub apă a masei terestre a statului de coastă și este constituită din fundul mării și subsolul corespunzător platformei, din taluz și povârniș. Aceasta nu cuprinde nici fundul oceanelor de adâncime, cu dorsalele lor, nici subsolul acestora.
(4) |
|
(5) Punctele fixe ce definesc linia care marchează, pe fundul mărilor, limita exterioară a platformei continentale, trasată în conformitate cu alineatul (4) litera (a) punctele (i) și (ii), sunt situate fie la o distanță care nu depășește 350 de mile marine de la liniile de bază de la care se măsoară lățimea mării teritoriale, fie la o distanță care nu depășește 100 de mile marine de la izobata de 2 500 m, care este linia ce leagă punctele de 2 500 m adâncime.
(6) În pofida dispozițiilor alineatului (5), pe dorsalele submarine, limita exterioară a platformei continentale nu depășește 350 de mile marine de la liniile de bază de la care se măsoară lățimea mării teritoriale. Prezentul alineat nu se aplică cotelor de maree joasă care constituie elemente naturale ale marginii continentale, precum platourile, pragurile, crestele, bancurile de nisip și pintenii acestei margini.
(7) Statul de coastă trasează limita exterioară a platformei sale continentale, atunci când această platformă se întinde dincolo de 200 de mile marine de la liniile de bază de la care se măsoară lățimea mării teritoriale, folosindu-se linii drepte a căror lungime să nu depășească 60 de mile marine și care leagă punctele fixe definite prin coordonate de latitudine și longitudine.
(8) Statul de coastă prezintă Comisiei pentru limitele platformei continentale, constituite în temeiul anexei II, pe baza unei reprezentări geografice echitabile, informații privind limitele platformei sale continentale, atunci când aceasta se întinde dincolo de 200 de mile marine de la liniile de bază de la care se măsoară lățimea mării teritoriale. Comisia face recomandări statelor de coastă cu privire la aspectele referitoare la stabilirea limitelor exterioare ale platformelor continentale ale acestora. Limitele platformei stabilite de către un stat de coastă, pe baza acestor recomandări, sunt definitive și cu caracter obligatoriu.
(9) Statul de coastă transmite secretarului general al Organizației Națiunilor Unite hărțile și informațiile relevante, inclusiv datele geodezice, care descriu în mod permanent limitele exterioare ale platformei sale continentale. Secretarul general asigură publicitatea necesară acestor documente.
(10) Dispozițiile prezentului articol nu aduc atingere problemei delimitării platformei continentale între statele ale căror coaste sunt adiacente sau situate față în față.
Articolul 77
Drepturi ale statului de coastă asupra platformei continentale
(1) Statul de coastă exercită drepturi suverane asupra platformei continentale în sensul explorării acesteia și al exploatării resurselor naturale ale acesteia.
(2) Drepturile prevăzute la alineatul (1) sunt exclusive în sensul că, în cazul în care statul de coastă nu explorează platforma continentală sau nu îi exploatează resursele naturale, nimeni nu poate să întreprindă aceste activități fără consimțământul expres al statului respectiv.
(3) Drepturile statului de coastă asupra platformei continentale nu depind de ocuparea efectivă sau fictivă și nici de vreo declarație expresă.
(4) Resursele naturale prevăzute de prezenta parte cuprind resursele minerale și alte resurse neregenerabile ale fundului mărilor și subsolului acestuia, precum și organismele vii care aparțin speciilor sedentare, adică organismele care, în stadiul în care pot fi pescuite, sunt fie imobile pe fundul mărilor sau sub acesta, fie incapabile de a se deplasa altfel decât prin menținerea unui contact fizic constant cu fundul mărilor sau cu subsolul acestuia.
Articolul 78
Regimul juridic al apelor și al spațiului aerian de deasupra, drepturile și libertățile celorlalte state
(1) Drepturile statului de coastă asupra platformei continentale nu afectează regimul juridic al apelor supraiacente sau al spațiului aerian situat deasupra acestor ape.
(2) Exercitarea de către statul de coastă a drepturilor sale asupra platformei continentale nu trebuie să afecteze navigația sau drepturile și libertățile celorlalte state, prevăzute de prezenta convenție, și nici să limiteze în mod nejustificat exercitarea acestora.
Articolul 79
Cabluri și conducte submarine pe platforma continentală
(1) Toate statele au dreptul de a instala cabluri și conducte submarine pe platforma continentală în conformitate cu dispozițiile prezentului articol.
(2) Sub rezerva dreptului său de a lua măsuri rezonabile pentru explorarea platformei continentale, pentru exploatarea resurselor naturale ale acesteia și pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării cauzate prin conducte, statul de coastă nu poate împiedica instalarea sau întreținerea acestor cabluri sau conducte.
(3) Stabilirea traseului conductelor instalate pe platforma continentală este supusă consimțământului statului de coastă.
(4) Nici o dispoziție a prezentei părți nu afectează dreptul statului de coastă de a impune condiții în legătură cu cablurile sau conductele care intră pe teritoriul său sau în marea sa teritorială și nici jurisdicția acestuia asupra cablurilor și conductelor construite sau utilizate în legătură cu explorarea platformei sale continentale sau cu exploatarea resurselor sale, sau cu exploatarea insulelor artificiale, a instalațiilor și a structurilor aflate sub jurisdicția sa.
(5) Atunci când instalează cabluri sau conducte submarine, statele țin seama, în mod corespunzător, de cablurile și conductele deja instalate, Nu trebuie afectată, în special, posibilitatea de reparare a cablurilor sau a conductelor existente.
Articolul 80
Insule artificiale, instalații și structuri pe platforma continentală
Articolul 60 se aplică, mutatis mutandis, insulelor artificiale, instalațiilor și structurilor situate pe platforma continentală.
Articolul 81
Foraje pe platforma continentală
Statul de coastă are dreptul exclusiv de a autoriza și de a reglementa forajele pe platforma continentală, indiferent de scopurile acestora.
Articolul 82
Plăți și contribuții cu privire la exploatarea platformei continentale dincolo de 200 de mile marine
(1) Statul de coastă efectuează plăți sau aduce contribuții în natură cu privire la exploatarea resurselor neregenerabile ale platformei continentale dincolo de 200 de mile marine de la liniile de bază de la care se măsoară lățimea mării teritoriale.
(2) Plățile și contribuțiile se efectuează anual pentru întreaga producție dintr-un loc de exploatare dat, după primii 5 ani de producție din acel loc. Pentru cel de-al șaselea an, rata plății sau a contribuției este de 1 % din valoarea sau din volumul producției din acel loc. Rata crește cu 1 % pentru fiecare an care urmează până în cel de-al doisprezecelea an și rămâne la 7 % după această dată. Producția nu include resursele utilizate în cadrul exploatării.
(3) O țară în curs de dezvoltare, care este importator net al unei resurse minerale extrase din platforma sa continentală, este scutită de aceste plăți sau contribuții în ceea ce privește resursa minerală respectivă.
(4) Plățile sau contribuțiile se efectuează prin intermediul autorității care le distribuie între statele părți la prezenta convenție, pe baza unor criterii de partaj echitabile, ținând seama de interesele și nevoile țărilor în curs de dezvoltare, în special ale celor cel mai puțin dezvoltate și ale celor fără ieșire la mare.
Articolul 83
Delimitarea platformei continentale între state ale căror coaste sunt adiacente sau situate față în față
(1) Delimitarea platformei continentale între state ale căror coaste sunt adiacente sau situate față în față se face pe bază de acord, în conformitate cu dreptul internațional, astfel cum este prevăzut la articolul 38 din Statutul Curții Internaționale de Justiție, astfel încât să se ajungă la o soluție echitabilă.
(2) În cazul în care nu ajung la un acord într-un termen rezonabil, statele interesate recurg la procedurile prevăzute la partea XV.
(3) Până la încheierea acordului prevăzut la alineatul (1), statele interesate, într-un spirit de înțelegere și cooperare, fac tot posibilul pentru a încheia acorduri provizorii cu caracter practic și pentru a nu compromite sau împiedica, în timpul acestei perioade de tranziție, încheierea acordului definitiv. Acordurile provizorii nu aduc atingere delimitării finale.
(4) În cazul în care există un acord în vigoare între statele interesate, problemele cu privire la delimitarea platformei continentale sunt soluționate în conformitate cu dispozițiile acestui acord.
Articolul 84
Hărți marine și liste ale coordonatelor geografice
(1) Sub rezerva prezentei părți, liniile limitelor exterioare ale platformei continentale și liniile de delimitare trasate în conformitate cu articolul 83 sunt indicate pe hărți marine întocmite la o scară sau scări corespunzătoare pentru stabilirea poziției lor. După caz, trasarea limitelor exterioare sau a liniilor de delimitare poate fi înlocuită cu liste ale coordonatelor geografice ale punctelor, precizând sistemul geodezic utilizat.
(2) Statul de coastă asigură publicitatea necesară acestor hărți sau liste ale coordonatelor geografice și depune câte un exemplar din fiecare astfel de hartă sau listă la secretarul general al Organizației Națiunilor Unite, iar în cazul celor care indică amplasarea liniilor limitei exterioare a platformei continentale, la secretarul general al Autorității.
Articolul 85
Excavare de tuneluri
Prezenta parte nu aduce atingere dreptului statului de coastă de a exploata subsolul prin excavarea unor tuneluri, indiferent de adâncimea apei de deasupra subsolului.
PARTEA VII
MAREA LIBERĂ
SECȚIUNEA 1
DISPOZIȚII GENERALE
Articolul 86
Domeniu de aplicare al dispozițiilor prezentei părți
Dispozițiile prezentei părți se aplică tuturor porțiunilor de mare care nu sunt incluse nici în zona economică exclusivă, în marea teritorială sau în apele interioare ale unui stat, nici în apele arhipelagice ale unui stat arhipelag. Prezentul articol nu restrânge în nici un fel libertățile de care beneficiază toate statele în zona economică exclusivă în temeiul articolului 58.
Articolul 87
Libertatea mării libere
(1) Marea liberă este deschisă tuturor statelor, indiferent dacă sunt de coastă sau fără ieșire la mare. Libertatea mării libere se exercită în condițiile prevăzute de prezenta convenție și de celelalte norme de drept internațional. Aceasta cuprinde, inter alia, pentru state, indiferent dacă sunt de coastă sau fără ieșire la mare:
(a) |
libertatea de navigație; |
(b) |
libertatea de survol; |
(c) |
libertatea de a instala cabluri și conducte submarine, sub rezerva părții VI; |
(d) |
libertatea de a construi insule artificiale și alte instalații autorizate de dreptul internațional, sub rezerva părții VI; |
(e) |
libertatea pescuitului, sub rezerva condițiilor enunțate la secțiunea 2; |
(f) |
libertatea cercetării științifice, sub rezerva părților VI și XIII. |
(2) Aceste libertăți se exercită de către toate statele ținând seama, în mod corespunzător, de interesele pe care exercitarea libertății mării libere le prezintă pentru celelalte state, precum și de drepturile recunoscute de prezenta convenție cu privire la activitățile desfășurate în zonă.
Articolul 88
Utilizarea exclusivă a mării libere în scopuri pașnice
Marea liberă se folosește exclusiv în scopuri pașnice.
Articolul 89
Ilegitimitatea revendicărilor de suveranitate asupra mării libere
Nici un stat nu poate pretinde în mod legitim să supună o parte oarecare a mării libere suveranității sale.
Articolul 90
Dreptul de navigație
Orice stat, fie că este de coastă sau fără ieșire la mare, are drept de navigație în marea liberă pentru navele care îi arborează pavilionul.
Articolul 91
Naționalitatea navelor
(1) Fiecare stat stabilește condițiile necesare pentru acordarea naționalității sale navelor, condițiile de înmatriculare a navelor pe teritoriul său și condițiile pentru ca acestea să aibă dreptul de a-i arbora pavilionul. Navele au naționalitatea statului al căror pavilion au dreptul de a-l arbora. Trebuie să existe o legătură reală între stat și navă.
(2) Fiecare stat eliberează documente corespunzătoare navelor cărora le-a acordat dreptul de a-i arbora pavilionul.
Articolul 92
Regimul juridic al navelor
(1) Navele navighează sub pavilionul unui singur stat și sunt supuse, în afara cazurilor excepționale prevăzute în mod expres de tratatele internaționale sau de prezenta convenție, jurisdicției exclusive a acestuia în marea liberă. Nici o schimbare de pavilion nu poate interveni în cursul unui voiaj sau al unei escale, în afară de cazul unui transfer real al proprietății sau al unei schimbări a înmatriculării.
(2) O navă care navighează sub pavilioanele a două sau mai multor state, de care se folosește după caz, nu se poate prevala, față de orice țară terță, de nici una dintre aceste naționalități și poate fi asimilată unei nave fără naționalitate.
Articolul 93
Nave care arborează pavilionul Organizației Națiunilor Unite, al instituțiilor specializate ale acesteia și al Agenției Internaționale pentru Energia Atomică
Articolele precedente nu aduc atingere problemei navelor folosite în serviciul oficial al Organizației Națiunilor Unite, al instituțiilor sale specializate sau al Agenției Internaționale pentru Energia Atomică și care arborează pavilionul Organizației.
Articolul 94
Obligații ale statului de pavilion
(1) Orice stat își exercită în mod efectiv jurisdicția și controlul în domeniile administrativ, tehnic și social asupra navelor care îi arborează pavilionul.
(2) În special, orice stat:
(a) |
ține un registru al navelor care cuprinde numele și caracteristicile navelor care îi arborează pavilionul, cu excepția celor care, datorită dimensiunilor lor mici, nu sunt prevăzute de reglementările internaționale general acceptate și |
(b) |
își exercită jurisdicția, în conformitate cu dreptul său intern, asupra oricărei nave care îi arborează pavilionul, precum și asupra comandantului, ofițerilor și echipajului, pentru problemele de ordin administrativ, tehnic și social cu privire la navă. |
(3) Orice stat ia măsurile necesare cu privire la navele care îi arborează pavilionul pentru a asigura siguranța pe mare, inter alia, în ceea ce privește:
(a) |
construcția, echiparea și navigabilitatea navei; |
(b) |
încadrarea cu personal a navei, condițiile de muncă și instruirea echipajelor, având în vedere instrumentele internaționale aplicabile; |
(c) |
folosirea semnalelor, buna funcționare a comunicațiilor și prevenirea abordajelor. |
(4) Aceste măsuri le includ pe cele necesare pentru a se asigura că:
(a) |
fiecare navă este inspectată, înaintea înmatriculării și, ulterior, la intervale corespunzătoare, de către un inspector maritim calificat și că are la bordul său hărți marine, publicații nautice, precum și instrumentele și echipamentul de navigație necesare pentru siguranța navigației; |
(b) |
fiecare navă este încredințată unui comandant și unor ofițeri care posedă calificările necesare, în special în ceea ce privește practica marinărească, navigația, comunicațiile și ingineria navală și că echipajul posedă calificarea necesară și este suficient de numeros în raport cu tipul, dimensiunea, mașinile și echipamentul navei; |
(c) |
ofițerii, comandantul și, după caz, echipajul cunosc perfect și au obligația de a respecta normele internaționale aplicabile privind ocrotirea vieții omenești pe mare, prevenirea abordajelor, prevenirea, reducerea și controlul poluării mării și menținerea legăturilor prin radio. |
(5) Atunci când adoptă măsurile prevăzute la alineatele (3) și (4), fiecare stat are obligația de a se conforma normelor, procedurilor și practicilor internaționale general acceptate și de a întreprinde tot ceea ce este necesar pentru a asigura respectarea acestora.
(6) Orice stat care are motive întemeiate să creadă că asupra unei nave nu au fost exercitate jurisdicția și controlul corespunzătoare poate informa statul de pavilion cu privire la acest lucru. De îndată ce a fost sesizat, acesta procedează la o anchetă și adoptă, după caz, măsurile necesare pentru remedierea situației.
(7) Fiecare stat ordonă deschiderea unei anchete, care să fie efectuată de către sau în fața uneia sau a mai multor persoane calificate în mod corespunzător, în legătură cu orice accident maritim sau incident de navigație survenit în marea liberă în care este implicată o navă care îi arborează pavilionul și care a cauzat pierderea de vieți omenești sau rănirea gravă în rândul resortisanților unui alt stat sau prejudicii grave unor nave sau instalații ale altui stat sau mediului marin. Statul de pavilion și celălalt stat cooperează la desfășurarea oricărei anchete conduse de acesta din urmă în legătură cu orice astfel de accident maritim sau incident de navigație.
Articolul 95
Imunitatea navelor de război în marea liberă
Navele de război beneficiază în marea liberă de imunitate completă de jurisdicție față de orice alt stat decât statul de pavilion.
Articolul 96
Imunitatea navelor utilizate exclusiv pentru un serviciu public necomercial
Navele aparținând unui stat sau exploatate de acesta și utilizate exclusiv pentru un serviciu public necomercial beneficiază, în marea liberă, de imunitate completă de jurisdicție față de orice alt stat decât statul de pavilion.
Articolul 97
Jurisdicție penală în ceea ce privește abordajul sau orice alt incident de navigație
(1) În caz de abordaj sau de orice alt incident de navigație care implică o navă în marea liberă, de natură să angajeze răspunderea penală sau disciplinară a comandantului sau a oricărei alte persoane aflate în serviciul navei, poate fi inițiată o anchetă penală sau disciplinară numai înaintea autorităților judiciare sau administrative, fie ale statului de pavilion, fie ale statului a cărui cetățenie o are persoana respectivă.
(2) În materie disciplinară, statul care a eliberat un brevet de comandant, un certificat de capacitate sau un permis este singurul competent să pronunțe, cu respectarea căilor legale, retragerea acestor certificate, chiar dacă titularul nu este resortisant al statului care le-a eliberat.
(3) Nu se poate ordona arestarea sau reținerea navei, nici chiar ca măsură în cadrul efectuării actelor de cercetare penală, de către alte autorități decât cele ale statului de pavilion.
Articolul 98
Obligația de a acorda asistență
(1) Fiecare stat solicită comandantului unei nave care îi arborează pavilionul, pe cât posibil fără a pune în pericol serios nava, echipajul sau pasagerii:
(a) |
să acorde asistență oricărei persoane aflate în pericol pe mare; |
(b) |
să se îndrepte cât de repede posibil în ajutorul persoanelor în pericol, în cazul în care este informat că acestea au nevoie de ajutor, în măsura în care se poate aștepta în mod rezonabil la o astfel de acțiune din partea sa; |
(c) |
în caz de abordaj, să acorde asistență celeilalte nave, echipajului și pasagerilor acesteia și, pe cât posibil, să comunice celeilalte nave denumirea și portul de înmatriculare a propriei nave și portul cel mai apropiat în care urmează să facă escală. |
(2) Fiecare stat de coastă promovează crearea, funcționarea și menținerea unui serviciu de căutare și salvare, adecvat și eficace, pentru asigurarea siguranței maritime și aeriene și, după caz, cooperează în acest scop cu statele vecine în cadrul unor acorduri regionale de asistență reciprocă.
Articolul 99
Interdicția transportului de sclavi
Fiecare stat adoptă măsuri eficiente pentru a preveni și reprima transportul de sclavi pe navele autorizate să îi arboreze pavilionul și pentru a preveni folosirea ilegală a pavilionului său în acest scop. Orice sclav care se refugiază pe o navă, oricare ar fi pavilionul acesteia, este liber ipso facto.
Articolul 100
Obligația de a coopera la reprimarea pirateriei
Toate statele cooperează, pe cât posibil, la reprimarea pirateriei în marea liberă sau în orice alt loc care nu se află sub jurisdicția nici unui stat.
Articolul 101
Definiția pirateriei
Prin „piraterie” se înțelege oricare dintre următoarele acte:
(a) |
orice act ilicit de violență sau de reținere, sau orice act de jefuire, săvârșit de echipajul sau de pasagerii unei nave sau aeronave private, acționând în scopuri private, și îndreptat:
|
(b) |
orice act de participare voluntară la folosirea unei nave sau aeronave, atunci când autorul are cunoștință despre fapte din care decurge că această navă sau aeronavă este o navă sau aeronavă pirat; |
(c) |
orice act de incitare sau de facilitare intenționată a săvârșirii unui act dintre cele definite la litera (a) sau (b). |
Articolul 102
Pirateria săvârșită de o navă de război, de o navă de stat sau de o aeronavă de stat al cărei echipaj s-a răzvrătit
Actele de piraterie, astfel cum au fost definite la articolul 101, săvârșite de o navă de război, de o navă de stat sau de o aeronavă de stat al căror echipaj s-a răzvrătit și a preluat controlul asupra navei sau aeronavei, sunt asimilate actelor săvârșite de o navă sau aeronavă privată.
Articolul 103
Definiția unei nave sau aeronave pirat
Sunt considerate drept nave sau aeronave pirat navele sau aeronavele de care persoanele sub controlul cărora se află efectiv intenționează să se servească pentru a săvârși unul dintre actele prevăzute la articolul 101. În aceeași situație se află, de asemenea, navele sau aeronavele care au servit la săvârșirea unor astfel de acte, atâta timp cât acestea rămân sub controlul persoanelor vinovate de aceste acte.
Articolul 104
Păstrarea sau pierderea naționalității unei nave sau aeronave pirat
O navă sau aeronavă își poate păstra naționalitatea, deși a devenit navă sau aeronavă pirat. Păstrarea sau pierderea naționalității este reglementată de dreptul intern al statului care a conferit-o.
Articolul 105
Sechestru pe o navă sau aeronavă pirat
În marea liberă sau în orice alt loc care nu se află sub jurisdicția nici unui stat, orice stat poate să pună sechestru pe o navă sau aeronavă pirat, sau pe o navă sau aeronavă capturată în urma unui act de piraterie și care se află sub controlul piraților, să aresteze persoanele și să pună sechestru pe bunurile care se găsesc la bord. Tribunalele statului care a efectuat sechestrul pot să se pronunțe cu privire la sancțiunile care trebuie aplicate, precum și cu privire la măsurile care trebuie luate în ceea ce privește nava, aeronava sau bunurile, sub rezerva drepturilor terților de bună-credință.
Articolul 106
Răspundere în caz de sechestru neîntemeiat
Atunci când sechestrul pe o navă sau aeronavă suspectată de piraterie este efectuat neîntemeiat, statul care a procedat astfel este răspunzător față de statul a cărui naționalitate o are nava sau aeronava pentru orice pierdere sau prejudiciu cauzat ca urmare a sechestrului.
Articolul 107
Nave și aeronave care au dreptul de a efectua un sechestru pentru motive de piraterie
Un sechestru pentru motive de piraterie poate fi efectuat numai de navele de război sau de aeronavele militare, sau de alte nave sau aeronave purtând însemne distinctive exterioare, care indică în mod clar că sunt folosite pentru un serviciu public, și care sunt autorizate în acest sens.
Articolul 108
Trafic ilicit de stupefiante și substanțe psihotrope
(1) Toate statele cooperează în vederea combaterii traficului ilicit de stupefiante și substanțe psihotrope practicat de nave în marea liberă, cu încălcarea convențiilor internaționale.
(2) Orice stat care are motive întemeiate să creadă că o navă care îi arborează pavilionul practică traficul ilicit de stupefiante sau substanțe psihotrope poate solicita cooperarea altor state în vederea combaterii acestui trafic.
Articolul 109
Transmisii neautorizate difuzate din marea liberă
(1) Toate statele cooperează în vederea combaterii transmisiilor neautorizate difuzate din marea liberă.
(2) În sensul prezentei convenții, prin „transmisii neautorizate” se înțelege difuzarea emisiunilor de radio sau a programelor de televiziune destinate recepționării de către marele public, de pe o navă sau de pe o instalație din marea liberă, cu încălcarea reglementărilor internaționale, cu excepția transmiterii apelurilor de ajutor.
(3) Orice persoană care efectuează transmisii neautorizate poate fi urmărită în justiție de:
(a) |
statul de pavilion al navei; |
(b) |
statul de înmatriculare a instalației; |
(c) |
statul al cărui resortisant este persoana respectivă; |
(d) |
orice stat în care pot fi recepționate transmisiile sau |
(e) |
orice stat ale cărui radiocomunicații autorizate sunt bruiate de aceste transmisii. |
(4) În marea liberă, un stat având jurisdicție în conformitate cu alineatul (3) poate, în temeiul articolului 110, să aresteze orice persoană sau navă care difuzează transmisii neautorizate și să pună sechestru pe echipamentul de emisie.
Articolul 110
Dreptul de vizită
(1) În afara cazurilor în care actele de intervenție decurg din atribuții acordate prin tratat, o navă de război care întâlnește în marea liberă o navă străină, alta decât o navă care beneficiază de imunitatea completă prevăzută la articolele 95 și 96, are dreptul de a aresta nava numai în cazul în care are motive întemeiate să suspecteze că această navă:
(a) |
practică pirateria; |
(b) |
practică comerțul cu sclavi; |
(c) |
servește la difuzarea unor transmisii neautorizate, iar statul de pavilion al navei de război are jurisdicție în temeiul articolului 109; |
(d) |
este fără naționalitate sau |
(e) |
este în realitate o navă de aceeași naționalitate cu nava de război, deși arborează un pavilion străin sau refuză să își arboreze pavilionul. |
(2) În cazurile prevăzute la alineatul (1), nava de război poate proceda la verificarea dreptului navei de arborare a pavilionului. În acest scop, aceasta poate trimite la nava suspectă o ambarcațiune sub comanda unui ofițer. În cazul în care, după verificarea documentelor, bănuielile persistă, aceasta poate să continue controlul la bordul navei, acționând cu toată considerația posibilă.
(3) În cazul în care suspiciunile se dovedesc neîntemeiate, nava arestată este despăgubită pentru orice eventuală pierdere sau prejudiciu, cu condiția ca aceasta să nu fi săvârșit nici un act care să justifice suspiciunile.
(4) Prezentele dispoziții se aplică mutatis mutandis aeronavelor militare.
(5) Prezentele dispoziții se aplică, de asemenea, oricăror alte nave sau aeronave autorizate în mod corespunzător, purtând însemne distinctive exterioare, care indică în mod clar că acestea sunt folosite pentru un serviciu public.
Articolul 111
Dreptul de urmărire transfrontalieră
(1) Urmărirea transfrontalieră a unei nave străine poate fi întreprinsă în cazul în care autoritățile competente ale statului de coastă au motive întemeiate să creadă că această navă a încălcat actele cu putere de lege și normele administrative ale statului respectiv. Această urmărire trebuie să înceapă atunci când nava străină sau una dintre ambarcațiunile acesteia se află în apele interioare, în apele arhipelagice, în marea teritorială sau în zona limitrofă a statului care întreprinde urmărirea și poate fi continuată în afara mării teritoriale sau a zonei limitrofe numai în cazul în care urmărirea nu a fost întreruptă. Nu este necesar ca nava care ordonă oprirea unei nave străine ce navighează în marea teritorială sau în zona limitrofă să se găsească, de asemenea, în marea teritorială sau în zona limitrofă în momentul în care nava vizată primește ordinul de oprire. În cazul în care nava străină se află în zona limitrofă, astfel cum a fost definită la articolul 33, urmărirea poate fi întreprinsă numai în cazul în care nava a încălcat drepturile protejate prin instituirea acestei zone.
(2) Dreptul de urmărire transfrontalieră se aplică mutatis mutandis încălcărilor actelor cu putere de lege și normelor administrative ale statului de coastă aplicabile, în conformitate cu prezenta convenție, zonei economice exclusive sau platformei continentale, inclusiv zonelor de siguranță care înconjoară instalațiile situate pe platforma continentală, în cazul în care aceste încălcări au fost săvârșite în zonele menționate.
(3) Dreptul de urmărire transfrontalieră încetează de îndată ce nava urmărită intră în marea teritorială a propriului stat sau a unei țări terțe.
(4) Urmărirea transfrontalieră este considerată începută numai în cazul în care nava care întreprinde urmărirea s-a asigurat, prin toate mijloacele utilizabile de care dispune, că nava urmărită sau una dintre ambarcațiunile acesteia sau alte ambarcațiuni care acționează împreună și folosesc nava urmărită ca navă bază se află în interiorul limitelor mării teritoriale sau, după caz, în zona limitrofă, în zona economică exclusivă sau deasupra platformei continentale. Urmărirea poate începe numai după emiterea unui semnal de oprire, vizual sau sonor, la o distanță care să permită navei străine respective să îl vadă sau să îl audă.
(5) Dreptul de urmărire transfrontalieră poate fi exercitat numai de navele de război sau de aeronavele militare sau de alte nave sau aeronave purtând însemne exterioare care indică în mod clar că sunt folosite pentru un serviciu public și care sunt autorizate în acest scop.
(6) Atunci când urmărirea transfrontalieră este efectuată de o aeronavă:
(a) |
dispozițiile alineatelor (1)-(4) se aplică mutatis mutandis; |
(b) |
aeronava care dă ordinul de oprire trebuie ea însăși să urmărească nava până ce o navă sau o altă aeronavă a statului de coastă, alertată de prima aeronavă, sosește la fața locului pentru a continua urmărirea, în afară de cazul în care aeronava poate ea însăși să aresteze nava. Pentru a justifica arestarea unei nave în afara mării teritoriale, nu este suficient ca aceasta să fi fost doar reperată de aeronavă că a săvârșit o încălcare sau este suspectă de încălcare, în cazul în care nu i s-a ordonat să oprească și nu a fost urmărită de aeronava care a reperat-o sau de alte aeronave sau nave care continuă urmărirea fără întrerupere. |
(7) Eliberarea unei nave arestate, aflate sub jurisdicția unui stat și escortate către un port al statului respectiv în sensul anchetării de către autoritățile competente, nu poate fi cerută numai pentru motivul că nava, pe parcursul voiajului său, a fost escortată în timp ce traversa o parte a zonei economice exclusive sau a mării libere, în cazul în care acest fapt a fost impus de împrejurări.
(8) O navă care a fost oprită sau arestată în afara mării teritoriale, în împrejurări care nu justifică exercitarea dreptului de urmărire transfrontalieră, este despăgubită pentru orice eventuală pierdere sau prejudiciu.
Articolul 112
Dreptul de a instala cabluri și conducte submarine
(1) Toate statele au dreptul de a instala cabluri și conducte submarine pe fundul mării libere, dincolo de platforma continentală.
(2) Articolul 79 alineatul (5) se aplică acestor cabluri și conducte.
Articolul 113
Ruperea sau deteriorarea unui cablu sau a unei conducte submarine
Fiecare stat adoptă actele cu putere de lege și normele administrative necesare pentru ca ruperea sau deteriorarea de către o navă care îi arborează pavilionul sau de către o persoană supusă jurisdicției sale, făcută în mod intenționat sau din cauza neglijenței, a unui cablu submarin în marea liberă, astfel încât să aibă drept rezultat perturbarea sau întreruperea comunicațiilor telegrafice sau telefonice, precum și ruperea sau deteriorarea unei conducte submarine sau a unui cablu de înaltă tensiune, să constituie încălcări care pot fi sancționate. Această dispoziție se aplică, de asemenea, oricărui comportament care poate provoca ruperea sau deteriorarea unor astfel de cabluri sau conducte sau care urmărește aceasta în mod deliberat. Cu toate acestea, dispoziția nu se aplică în cazul în care ruperea sau deteriorarea a fost cauzată de către persoane care, după ce au luat toate măsurile de precauție necesare pentru a evita ruperea sau deteriorarea în cauză, au acționat numai în scopul legitim de a-și salva viața sau nava.
Articolul 114
Ruperea sau deteriorarea unui cablu sau a unei conducte submarine de către proprietarul unui alt cablu sau al unei alte conducte submarine
Fiecare stat adoptă actele cu putere de lege și normele administrative necesare pentru ca, în caz de rupere sau deteriorare în marea liberă a unui cablu sau a unei conducte submarine, cauzată de instalarea sau repararea unui alt cablu sau a unei alte conducte aparținând unei persoane aflate sub jurisdicția sa, persoana respectivă să suporte costurile de reparație a prejudiciilor pe care le-a cauzat.
Articolul 115
Despăgubirea pentru pierderile cauzate de evitarea deteriorării unui cablu sau a unei conducte submarine
Fiecare stat adoptă actele cu putere de lege și normele administrative necesare pentru ca armatorul care face dovada că a sacrificat o ancoră, o plasă sau orice altă unealtă de pescuit pentru a evita deteriorarea unui cablu sau unei conducte submarine să fie despăgubit de către proprietarul cablului sau al conductei, cu condiția ca armatorul să fi luat în prealabil toate măsurile de precauție rezonabile.
SECȚIUNEA 2
CONSERVAREA ȘI GESTIONAREA RESURSELOR VII ALE MĂRII LIBERE
Articolul 116
Dreptul de a pescui în marea liberă
Toate statele au dreptul ca resortisanții lor să practice pescuitul în marea liberă, sub rezerva:
(a) |
obligațiilor acestora în baza tratatului; |
(b) |
drepturilor și obligațiilor, precum și intereselor statelor de coastă, astfel cum sunt prevăzute, inter alia, la articolul 63 alineatul (2) și la articolele 64-67 și |
(c) |
dispozițiilor prezentei secțiuni. |
Articolul 117
Obligația statelor față de resortisanți de a adopta măsuri de conservare a resurselor vii ale mării libere
Toate statele au obligația de a lua măsuri aplicabile resortisanților lor, care pot fi necesare pentru conservarea resurselor vii ale mării libere, sau de a coopera cu alte state la adoptarea acestor măsuri.
Articolul 118
Cooperarea statelor în vederea conservării și gestionării resurselor vii
Statele cooperează în vederea conservării și gestionării resurselor vii în marea liberă. Statele ai căror resortisanți exploatează resurse vii identice sau resurse vii diferite situate în aceeași zonă negociază în vederea adoptării măsurilor necesare pentru conservarea resurselor vii respective. În acest scop, ele cooperează, după caz, pentru a crea organizații subregionale sau regionale în domeniul pescuitului.
Articolul 119
Conservarea resurselor vii ale mării libere
(1) Atunci când stabilesc captura admisibilă și adoptă alte măsuri de conservare a resurselor vii în marea liberă, statele:
(a) |
iau măsuri destinate, pe baza datelor științifice cele mai sigure aflate la dispoziția statelor interesate, menținerii sau restabilirii stocurilor de specii exploatate la niveluri care să poată asigura un randament constant maxim, având în vedere factorii ecologici și economici relevanți, inclusiv nevoile speciale ale țărilor în curs de dezvoltare și ținând seama de metodele în domeniul pescuitului, de interdependența stocurilor și de orice standarde minime internaționale general recomandate pe plan subregional, regional sau mondial; |
(b) |
iau în considerare efectele acestor măsuri asupra speciilor asociate cu speciile exploatate sau dependente de acestea în vederea menținerii sau restabilirii stocurilor acestor specii asociate sau dependente la niveluri la care reproducerea lor să nu fie grav periclitată. |
(2) Informațiile științifice disponibile, statisticile cu privire la capturi și la efortul de pescuit și celelalte date privind conservarea resurselor halieutice se difuzează și fac obiectul schimburilor periodice, prin intermediul organizațiilor internaționale competente, subregionale, regionale sau mondiale, după caz, cu participarea tuturor statelor interesate.
(3) Statele interesate se asigură că măsurile de conservare și punerea în aplicare a acestora nu produc nici o discriminare de drept sau de fapt împotriva pescarilor vreunui stat.
Articolul 120
Mamifere marine
Articolul 65 se aplică, de asemenea, conservării și gestionării mamiferelor marine în marea liberă.
PARTEA VIII
REGIMUL INSULELOR
Articolul 121
Regimul insulelor
(1) O insulă este o întindere naturală de pământ, înconjurată de apă, care rămâne descoperită în timpul mareei înalte.
(2) Sub rezerva alineatului (3), marea teritorială, zona limitrofă, zona economică exclusivă și platforma continentală ale unei insule sunt delimitate în conformitate cu dispozițiile prezentei convenții aplicabile celorlalte întinderi terestre.
(3) Stâncile care nu sunt propice locuirii umane sau unei vieți economice proprii nu au zonă economică exclusivă și nici platformă continentală.
PARTEA IX
MĂRI ÎNCHISE SAU SEMIÎNCHISE
Articolul 122
Definiție
În sensul prezentei convenții, prin expresia „mare închisă sau semiînchisă” se înțelege un golf, un bazin sau o mare, înconjurată de două sau mai multe state și legată de o altă mare sau de ocean printr-un pasaj îngust sau constituită, integral sau în principal, din mările teritoriale și zonele economice exclusive ale mai multor state.
Articolul 123
Cooperarea între state riverane la mări închise sau semiînchise
Statele riverane la o mare închisă sau semiînchisă ar trebui să coopereze la exercitarea drepturilor și la îndeplinirea obligațiilor care le revin în temeiul prezentei convenții. În acest scop, ele încearcă, în mod direct sau prin intermediul unei organizații regionale corespunzătoare:
(a) |
să coordoneze gestionarea, conservarea, explorarea și exploatarea resurselor vii ale mării; |
(b) |
să coordoneze exercitarea drepturilor și îndeplinirea obligațiilor care le revin în ceea ce privește protecția și conservarea mediului marin; |
(c) |
să își coordoneze politicile de cercetare științifică și să inițieze, după caz, programe comune de cercetare științifică în zonă; |
(d) |
să invite, după caz, alte state interesate sau organizații internaționale să coopereze cu ele la punerea în aplicare a dispozițiilor prezentului articol. |
PARTEA X
DREPTUL DE ACCES AL STATELOR FĂRĂ LITORAL LA MARE ȘI DE LA MARE ȘI LIBERTATEA DE TRANZIT
Articolul 124
Utilizarea termenilor
(1) În sensul prezentei convenții:
(a) |
„stat fără ieșire la mare” reprezintă orice stat care nu are coaste maritime; |
(b) |
„stat de tranzit” reprezintă orice stat cu sau fără coastă maritimă, situat între un stat fără ieșire la mare și mare, pe teritoriul căruia trece traficul în tranzit; |
(c) |
„trafic în tranzit” reprezintă tranzitul de persoane, bagaje, bunuri și mijloace de transport pe teritoriul unuia sau al mai multor state de tranzit, atunci când trecerea pe acest teritoriu, cu sau fără transbordare, antrepozitare, afectare a încărcăturii sau schimbare a modului de transport, reprezintă numai o fracțiune dintr-un voiaj complet care începe sau se termină pe teritoriul statului fără ieșire la mare; |
(d) |
„mijloace de transport”:
|
(2) Statele fără ieșire la mare și statele de tranzit pot conveni, prin acorduri reciproce, să includă în mijloacele de transport conductele și gazoductele, precum și alte mijloace de transport decât cele menționate la alineatul (1).
Articolul 125
Dreptul de acces la mare și de la mare și libertatea de tranzit
(1) Statele fără ieșire la mare au dreptul de acces la mare și de la mare pentru exercitarea drepturilor prevăzute de prezenta convenție, inclusiv a celor cu privire la libertatea mării libere și la patrimoniul comun al umanității. În acest scop, statele fără ieșire la mare beneficiază de libertatea de tranzit pe teritoriul statelor de tranzit cu orice mijloace de transport.
(2) Condițiile și modalitățile pentru exercitarea libertății de tranzit sunt convenite între statele fără ieșire la mare și statele de tranzit interesate, prin acorduri bilaterale, subregionale sau regionale.
(3) În exercitarea deplinei suveranități pe teritoriul lor, statele de tranzit au dreptul de a lua toate măsurile necesare pentru a se asigura că drepturile și facilitățile prevăzute de prezenta parte pentru statele fără ieșire la mare nu aduc în nici un fel atingere intereselor lor legitime.
Articolul 126
Excluderea de la aplicarea clauzei națiunii celei mai favorizate
Dispozițiile prezentei convenții, precum și acordurile speciale cu privire la exercitarea dreptului de acces la mare și de la mare, care prevăd drepturi și facilități pentru statele fără ieșire la mare datorită situației lor geografice speciale, sunt excluse de la aplicarea clauzei națiunii celei mai favorizate.
Articolul 127
Drepturi vamale, taxe și alte redevențe
(1) Traficul în tranzit nu este supus nici unui fel de drepturi vamale, taxe sau alte redevențe, cu excepția taxelor percepute pentru prestarea unor servicii specifice în legătură cu acest trafic.
(2) Mijloacele de transport în tranzit și alte facilități prevăzute pentru statele fără ieșire la mare și utilizate de către acestea nu sunt supuse unor taxe sau redevențe mai mari decât cele percepute pentru folosirea mijloacelor de transport ale statului de tranzit.
Articolul 128
Zone libere și alte facilități vamale
Pentru a facilita traficul în tranzit, pot fi prevăzute zone libere sau alte facilități vamale în porturile de intrare și de ieșire în statele de tranzit, pe bază de acord încheiat între aceste state și statele fără ieșire la mare.
Articolul 129
Cooperare în vederea construirii și modernizării mijloacelor de transport
Atunci când în statele de tranzit nu există mijloace de transport care să permită exercitarea efectivă a libertății de tranzit sau atunci când mijloacele existente, inclusiv instalațiile și echipamentele portuare, sunt inadecvate într-o privință oarecare, statele de tranzit și statele fără ieșire la mare interesate pot coopera pentru construirea acestora sau modernizarea celor existente.
Articolul 130
Măsuri pentru evitarea sau eliminarea întârzierilor sau a altor dificultăți cu caracter tehnic din traficul în tranzit
(1) Statele de tranzit iau toate măsurile corespunzătoare pentru evitarea întârzierilor sau a altor dificultăți cu caracter tehnic din traficul în tranzit.
(2) În cazul în care survin astfel de întârzieri sau dificultăți, autoritățile competente ale statelor de tranzit și ale statelor fără ieșire la mare interesate cooperează în vederea eliminării rapide a acestora.
Articolul 131
Egalitate de tratament în porturile maritime
Navele care arborează pavilionul unui stat fără ieșire la mare beneficiază de un tratament egal cu cel acordat celorlalte nave străine în porturile maritime.
Articolul 132
Acordarea unor facilități de tranzit mai mari
Prezenta convenție nu implică în nici un fel retragerea facilităților de tranzit care sunt mai mari decât cele prevăzute de prezenta convenție și care sunt convenite între statele părți la prezenta convenție sau acordate de către un stat parte. De asemenea, prezenta convenție nu interzice acordarea unor facilități mai mari în viitor.
PARTEA XI
ZONA
SECȚIUNEA 1
DISPOZIȚII GENERALE
Articolul 133
Utilizarea termenilor
În sensul prezentei părți:
(a) |
„resurse” reprezintă toate resursele minerale solide, lichide sau gazoase in situ care, în zonă, se găsesc pe fundul mărilor sau în subsolul acestora, inclusiv nodulii polimetalici; |
(b) |
resursele, odată ce au fost extrase din zonă, sunt denumite „minerale”. |
Articolul 134
Domeniu de aplicare al prezentei părți
(1) Prezenta parte se aplică zonei.
(2) Activitățile desfășurate în zonă sunt reglementate de dispozițiile prezentei părți.
(3) Cerințele privind depunerea hărților sau a listelor coordonatelor geografice care indică limitele prevăzute la articolul 1 alineatul (1) punctul 1, precum și asigurarea publicității acestor hărți sau liste sunt reglementate de partea VI.
(4) Nici o dispoziție a prezentului articol nu aduce atingere stabilirii limitelor exterioare ale platformei continentale, în conformitate cu partea VI, sau validității acordurilor cu privire la delimitarea între statele ale căror coaste sunt adiacente sau situate față în față.
Articolul 135
Regimul juridic al apelor supraiacente și al spațiului aerian de deasupra acestora
Nici prezenta parte, nici drepturile acordate sau exercitate în temeiul acesteia nu afectează regimul juridic al apelor supraiacente zonei sau al spațiului aerian situat deasupra acestor ape.
SECȚIUNEA 2
PRINCIPIILE CARE REGLEMENTEAZĂ ZONA
Articolul 136
Patrimoniul comun al umanității
Zona și resursele acesteia constituie patrimoniul comun al umanității.
Articolul 137
Regimul juridic al zonei și al resurselor acesteia
(1) Nici un stat nu poate să revendice sau să își exercite suveranitatea sau drepturi suverane asupra unei părți oarecare a zonei sau a resurselor acesteia; nici un stat și nici o persoană fizică sau juridică nu poate să își însușească o parte oarecare a zonei sau a resurselor acesteia. Nici o asemenea revendicare sau exercitare a suveranității sau a unor drepturi suverane și nici un act de însușire nu sunt recunoscute.
(2) Toate drepturile asupra resurselor zonei aparțin întregii umanități, în numele căreia acționează Autoritatea. Aceste resurse sunt inalienabile. Cu toate acestea, mineralele extrase din zonă pot fi înstrăinate numai în conformitate cu prezenta parte și cu normele, reglementările și procedurile adoptate de Autoritate.
(3) Un stat sau o persoană fizică sau juridică poate să revendice, să dobândească sau să exercite drepturi cu privire la mineralele extrase din zonă numai în conformitate cu prezenta parte. Drepturile revendicate, dobândite sau exercitate în alt mod nu sunt recunoscute.
Articolul 138
Conduita generală a statelor cu privire la zonă
Conduita generală a statelor cu privire la zonă este conformă cu dispozițiile prezentei părți, cu principiile enunțate de Carta Organizației Națiunilor Unite și cu celelalte norme de drept internațional, în interesul menținerii păcii și a securității și al promovării cooperării internaționale și a înțelegerii reciproce.
Articolul 139
Obligația de a asigura respectarea dispozițiilor prezentei convenții și răspunderea în caz de prejudicii
(1) Statele părți au obligația de a se asigura că activitățile din zonă, fie că sunt exercitate de către ele însele, fie de întreprinderi de stat sau de către persoane fizice sau juridice care posedă naționalitatea statelor părți sau care sunt controlate efectiv de acestea sau de resortisanții acestora, se desfășoară în conformitate cu prezenta parte. Aceeași obligație le revine organizațiilor internaționale pentru activitățile pe care acestea le desfășoară în zonă.
(2) Fără a aduce atingere normelor de drept internațional și articolului 22 din anexa III, un stat parte sau o organizație internațională este răspunzătoare pentru prejudiciile cauzate de nerespectarea obligațiilor care îi revine în temeiul prezentei părți; statelor părți sau organizațiilor internaționale care acționează împreună le revine o răspundere solidară. Cu toate acestea, statul parte nu este răspunzător pentru prejudiciile cauzate de nerespectarea prezentei părți de către o persoană patronată de acesta în temeiul articolului 153 alineatul (2) litera (b), în cazul în care statul parte a luat toate măsurile necesare și corespunzătoare pentru asigurarea respectării efective, în temeiul articolului 153 alineatul (4) și al anexei III articolul 4 alineatul (4).
(3) Statele părți care sunt membre ale organizațiilor internaționale iau măsurile corespunzătoare pentru a asigura punerea în aplicare a prezentului articol în ceea ce privește organizațiile respective.
Articolul 140
Interesul umanității
(1) Astfel cum este prevăzut în mod expres de prezenta parte, activitățile din zonă se desfășoară în interesul întregii umanități, indiferent de poziția geografică a statelor, fie că este vorba de state de coastă sau de state fără ieșire la mare, și ținând seama în special de interesele și nevoile țărilor în curs de dezvoltare și de cele ale popoarelor care nu au obținut independența deplină sau alt regim de autonomie recunoscut de Organizația Națiunilor Unite în conformitate cu Rezoluția Adunării Generale nr. 1514 (XV) și cu alte rezoluții relevante ale acesteia.
(2) Autoritatea asigură distribuirea echitabilă a avantajelor financiare și a altor avantaje economice rezultate din activitățile desfășurate în zonă, prin orice mecanism corespunzător, pe baze nediscriminatorii, în conformitate cu articolul 160 alineatul (2) litera (f) punctul (i).
Articolul 141
Utilizarea zonei exclusiv în scopuri pașnice
Zona este deschisă utilizării exclusive în scopuri pașnice de către toate statele, fie că este vorba de state de coastă sau de state fără ieșire la mare, pe baze nediscriminatorii și fără a aduce atingere celorlalte dispoziții ale prezentei părți.
Articolul 142
Drepturile și interesele legitime ale statelor de coastă
(1) În cazul zăcămintelor de resurse ale zonei care se întind dincolo de limitele de jurisdicție națională, activitățile din zonă se desfășoară ținând seama, în mod corespunzător, de drepturile și interesele legitime ale oricărui stat de coastă sub jurisdicția căruia se află aceste zăcăminte.
(2) Statul în cauză este consultat, inclusiv printr-un sistem de notificări prealabile, în vederea evitării încălcării acestor drepturi și interese. În cazul în care activitățile din zonă pot determina exploatarea unor resurse care se află sub jurisdicția națională, este necesar acordul prealabil al statului de coastă respectiv.
(3) Nici prezenta parte, nici drepturile acordate sau exercitate în temeiul acesteia nu aduc atingere dreptului statelor de coastă de a lua măsurile compatibile cu dispozițiile relevante ale părții XII care pot fi necesare pentru a preveni, atenua sau elimina un pericol grav și iminent pentru litoralul acestora, sau pentru interese conexe care s-ar datora poluării sau amenințării de poluare sau altor accidente rezultând din orice activități desfășurate în zonă sau cauzate de acestea.
Articolul 143
Cercetare științifică marină
(1) Cercetarea științifică marină în zonă se efectuează exclusiv în scopuri pașnice și în interesul întregii umanități, în conformitate cu partea XIII.
(2) Autoritatea poate efectua cercetări științifice marine cu privire la zonă și la resursele acesteia și poate încheia contracte în acest scop. Autoritatea promovează și încurajează cercetarea științifică marină în zonă și coordonează și difuzează rezultatele acestor cercetări și analize, de îndată ce sunt disponibile.
(3) Statele părți pot efectua cercetări științifice marine în zonă. Statele părți promovează cooperarea internațională în domeniul cercetării științifice marine în zonă prin:
(a) |
participarea la programe internaționale și încurajarea cooperării în domeniul cercetării științifice marine efectuate de personalul diferitelor țări și de cel al Autorității; |
(b) |
asigurarea ca programele să fie elaborate prin intermediul Autorității sau al altor organizații internaționale, după caz, în interesul țărilor în curs de dezvoltare și al celor mai puțin avansate din punct de vedere tehnologic, în vederea:
|
(c) |
difuzarea efectivă a rezultatelor cercetării și ale analizelor, de îndată ce acestea sunt disponibile, prin intermediul Autorității sau al altor mecanisme internaționale, după caz. |
Articolul 144
Transferul de tehnologie
(1) Autoritatea ia măsuri în conformitate cu prezenta convenție:
(a) |
pentru a dobândi tehnologia și cunoștințele științifice cu privire la activitățile desfășurate în zonă și |
(b) |
pentru a promova și încuraja transferul, către țările în curs de dezvoltare, al tehnologiei și al cunoștințelor științifice respective, astfel încât toate statele părți să beneficieze de acestea. |
(2) În acest scop, Autoritatea și statele părți cooperează pentru promovarea transferului de tehnologie și de cunoștințe științifice cu privire la activitățile desfășurate în zonă, astfel încât întreprinderea și toate statele părți să poată beneficia de acestea. În special, acestea inițiază și promovează:
(a) |
programe pentru transferul, către întreprindere și către țările în curs de dezvoltare, al tehnologiei cu privire la activitățile desfășurate în zonă, inclusiv, inter alia, facilitarea accesului întreprinderii și al țărilor în curs de dezvoltare la tehnologia relevantă, în conformitate cu modalități și condiții corecte și rezonabile; |
(b) |
măsuri destinate să asigure dezvoltarea tehnologiei întreprinderii și a tehnologiei naționale a țărilor în curs de dezvoltare, în special prin oferirea de posibilități personalului din întreprindere și din țările în curs de dezvoltare pentru a se pregăti în domeniul științei și al tehnologiei marine și pentru a participa pe deplin la activitățile desfășurate în zonă. |
Articolul 145
Protecția mediului marin
În ceea ce privește activitățile desfășurate în zonă, se iau, în conformitate cu prezenta convenție, măsurile necesare pentru a asigura o protecție eficace a mediului marin împotriva efectelor nocive care pot rezulta din activitățile în cauză. În acest scop, Autoritatea adoptă norme, reglementări și proceduri corespunzătoare, inter alia, pentru:
(a) |
prevenirea, reducerea și controlul poluării și al altor riscuri pentru mediul marin, inclusiv pentru litoral, și al oricărei perturbări în echilibrul ecologic al mediului marin, acordând o atenție deosebită necesității protejării acestuia împotriva efectelor nocive ale unor activități, precum forarea, dragarea, excavarea, eliminarea deșeurilor, construirea și exploatarea sau întreținerea instalațiilor, a conductelor și a altor dispozitive utilizate pentru aceste activități; |
(b) |
protejarea și conservarea resurselor naturale ale zonei și prevenirea prejudiciilor aduse florei și faunei mediului marin. |
Articolul 146
Protecția vieții omenești
În ceea ce privește activitățile desfășurate în zonă, se iau măsurile necesare pentru a asigura o protecție eficace a vieții omenești. În acest sens, Autoritatea adoptă norme, reglementări și proceduri corespunzătoare pentru a completa dreptul internațional existent, astfel cum este cuprins în tratatele relevante.
Articolul 147
Compatibilitatea dintre activitățile desfășurate în zonă și celelalte activități întreprinse în mediul marin
(1) Activitățile din zonă se desfășoară ținând seama, în mod rezonabil, de celelalte activități din mediul marin.
(2) Instalațiile utilizate pentru activitățile desfășurate în zonă sunt supuse următoarelor condiții:
(a) |
aceste instalații sunt montate, amplasate și îndepărtate numai în conformitate cu prezenta parte și sub rezerva normelor, reglementărilor și procedurilor adoptate de către Autoritate. Montarea, amplasarea și îndepărtarea acestora trebuie notificate în mod corespunzător, iar mijloacele permanente pentru semnalarea prezenței acestora trebuie menținute; |
(b) |
aceste instalații nu se amplasează în locuri în care ar putea să stânjenească utilizarea căilor navigabile recunoscute, esențiale pentru navigația internațională, sau în zonele unde se desfășoară activități intense de pescuit; |
(c) |
aceste instalații sunt înconjurate de zone de siguranță cu marcaje corespunzătoare, care asigură atât siguranța navigației, cât și pe cea a instalațiilor. Aceste zone de siguranță sunt configurate și localizate astfel încât să nu formeze o centură care să împiedice accesul licit al navelor la anumite zone marine sau navigația pe căile navigabile internaționale; |
(d) |
aceste instalații se utilizează exclusiv în scopuri pașnice; |
(e) |
aceste instalații nu au statut de insule. Ele nu au mare teritorială proprie, iar prezența acestora nu afectează delimitarea mării teritoriale, a zonei economice exclusive sau a platformei continentale. |
(3) Celelalte activități din mediul marin se desfășoară ținând seama, în mod rezonabil, de activitățile desfășurate în zonă.
Articolul 148
Participarea țărilor în curs de dezvoltare la activitățile desfășurate în zonă
Astfel cum este prevăzut în mod expres de prezenta parte, se încurajează participarea efectivă a țărilor în curs de dezvoltare la activitățile desfășurate în zonă, ținând seama, în mod corespunzător, de nevoile și interesele specifice ale acestora și, în special, de nevoile specifice ale statelor fără ieșire la mare și ale celor dezavantajate din punct de vedere geografic, pentru depășirea obstacolelor rezultate din poziția lor dezavantajoasă, inclusiv din depărtarea față de zonă și din dificultatea accesului în zonă și dinspre aceasta.
Articolul 149
Obiecte arheologice și istorice
Toate obiectele cu caracter arheologic și istoric găsite în zonă sunt păstrate sau cedate în interesul întregii umanități, ținând seama în special de drepturile preferențiale ale statului sau ale țării de origine sau ale statului de origine culturală sau ale statului de origine istorică și arheologică.
SECȚIUNEA 3
DEZVOLTAREA RESURSELOR DIN ZONĂ
Articolul 150
Politica generală cu privire la activitățile din zonă
Astfel cum este prevăzut în mod expres de prezenta parte, activitățile din zonă se desfășoară astfel încât să favorizeze dezvoltarea armonioasă a economiei mondiale și creșterea echilibrată a comerțului internațional și să promoveze cooperarea internațională pentru dezvoltarea globală a tuturor țărilor, în special a celor în curs de dezvoltare, precum și în scopul de a asigura:
(a) |
dezvoltarea resurselor din zonă; |
(b) |
gestionarea sistematică, sigură și rațională a resurselor din zonă, inclusiv desfășurarea eficientă a activităților în zonă și, în conformitate cu principiile solide de conservare, evitarea risipei inutile; |
(c) |
creșterea posibilităților de participare la aceste activități, în special într-un mod compatibil cu articolele 144 și 148; |
(d) |
participarea Autorității la veniturile și la transferul de tehnologie către întreprindere și către țările în curs de dezvoltare, în conformitate cu prezenta convenție; |
(e) |
creșterea, după caz, a cantităților disponibile de minerale extrase din zonă, concomitent cu mineralele provenind din alte surse, pentru a asigura aprovizionarea consumatorilor cu astfel de minerale; |
(f) |
promovarea unor prețuri corecte și stabile, remuneratorii pentru producători și corecte pentru consumatori, în ceea ce privește atât mineralele extrase din zonă, cât și cele provenind din alte surse, și încurajarea unui echilibru pe termen lung între cerere și ofertă; |
(g) |
creșterea posibilităților pentru toate statele părți, indiferent de sistemul lor social și economic sau de situarea lor geografică, de a participa la dezvoltarea resurselor din zonă, și prevenirea monopolizării activităților desfășurate în zonă; |
(h) |
protejarea țărilor în curs de dezvoltare împotriva efectelor nefavorabile asupra economiei lor sau asupra veniturilor obținute de acestea din export ca urmare a scăderii prețului unui mineral sau a reducerii volumului de exporturi ale acestui mineral, în măsura în care această scădere sau reducere este cauzată de activitățile desfășurate în zonă, în conformitate cu articolul 151; |
(i) |
valorificarea patrimoniului comun în interesul întregii umanități și |
(j) |
condiții de acces la piețe pentru importurile de minerale extrase din zonă și pentru importurile de mărfuri produse din aceste minerale care să nu fie mai avantajoase decât cele mai avantajoase condiții aplicate importurilor provenind din alte surse. |
Articolul 151
Politici de producție
(1) |
|
(2) |
|
(3) Perioada interimară începe cu cinci ani înainte de 1 ianuarie a anului prevăzut pentru începerea primei producții comerciale pe baza unui plan de lucru aprobat. În cazul în care începerea primei producții comerciale se amână față de anul prevăzut inițial, începutul perioadei interimare și plafonul de producție calculat inițial se modifică în consecință. Perioada interimară durează 25 de ani sau până la sfârșitul conferinței de revizuire, menționată la articolul 155, sau până la data la care intră în vigoare noile acorduri sau înțelegeri prevăzute la alineatul (1), luându-se în considerare data celor care survin mai curând. Autoritatea redobândește, pentru restul perioadei interimare, atribuțiile prevăzute de prezentul articol, în cazul în care aceste înțelegeri sau acorduri își pierd valabilitatea sau încetează să aibă efect pentru orice motiv.
(4) |
|
(5) Autoritatea rezervă întreprinderii, pentru producția inițială a acesteia, o cantitate de 38 000 de tone metrice de nichel din cantitatea de producție stabilită, calculată în conformitate cu alineatul (4).
(6) |
|
(7) Volumele de producție ale altor metale, precum cuprul, cobaltul și manganul, provenind din nodulii polimetalici extrași în temeiul unei autorizații de producție, nu ar trebui să fie mai mari decât nivelul care ar fi fost atins în cazul în care operatorul ar fi produs cantitatea maximă de nichel din acești noduli, în conformitate cu prezentul articol. Autoritatea stabilește norme, reglementări și proceduri, în conformitate cu anexa III articolul 17, pentru punerea în aplicare a prezentului alineat.
(8) Drepturile și obligațiile cu privire la practici economice incorecte, prevăzute în cadrul unor acorduri comerciale multilaterale relevante, se aplică la explorarea și exploatarea mineralelor din zonă. Pentru soluționarea litigiilor rezultate din aplicarea prezentei dispoziții, statele părți care participă la aceste acorduri comerciale multilaterale recurg la procedurile de soluționare a litigiilor prevăzute de acestea.
(9) Autoritatea dispune de puterea de a limita nivelul producției de minerale în zonă, altele decât mineralele extrase din noduli polimetalici, în conformitate cu condițiile și metodele corespunzătoare, prin adoptarea unor reglementări în conformitate cu articolul 161 alineatul (8).
(10) La recomandarea Consiliului, pe baza avizului Comisiei de planificare economică, Adunarea instituie un sistem de compensare sau ia alte măsuri de asistență pentru a facilita ajustarea economică, inclusiv cooperarea cu instituții specializate și cu alte organizații internaționale în scopul venirii în ajutorul țărilor în curs de dezvoltare ale căror economii și venituri obținute din export suferă efecte nefavorabile ca urmare a scăderii prețului unui mineral extras din zonă sau a reducerii volumului de exporturi ale acestui mineral, în măsura în care această scădere sau reducere este cauzată de activitățile desfășurate în zonă. La cerere, Autoritatea întreprinde studii asupra problemelor statelor care riscă să fie cel mai grav afectate, în vederea reducerii la minim a dificultăților lor și a sprijinirii acestora în procesul de ajustare economică.
Articolul 152
Exercitarea atribuțiilor și funcțiilor de către Autoritate
(1) Autoritatea evită orice discriminare în exercitarea atribuțiilor și funcțiilor sale, inclusiv atunci când acordă posibilitatea de a desfășura activități în zonă.
(2) Cu toate acestea, Autoritatea poate acorda o atenție deosebită țărilor în curs de dezvoltare, în special celor fără ieșire la mare sau dezavantajate din punct de vedere geografic, astfel cum este prevăzut în mod expres de prezenta parte.
Articolul 153
Sistemul de explorare și de exploatare
(1) Activitățile din zonă sunt organizate, efectuate și controlate de către Autoritate în numele întregii umanități, în conformitate cu prezentul articol și cu alte dispoziții relevante ale prezentei părți și ale anexelor corespunzătoare, precum și cu normele, reglementările și procedurile Autorității.
(2) Activitățile din zonă se desfășoară în conformitate cu alineatul (3):
(a) |
de către întreprindere și |
(b) |
în asociere cu Autoritatea, de către state părți sau întreprinderi de stat sau de către persoane fizice sau juridice care au naționalitatea statelor părți sau care sunt controlate efectiv de acestea sau de resortisanții acestora, atunci când sunt patronate de statele respective sau de orice grup dintre categoriile menționate anterior care îndeplinește condițiile prevăzute de prezenta parte și de anexa III. |
(3) Activitățile din zonă se desfășoară în conformitate cu un plan de lucru oficial, întocmit în scris, în conformitate cu anexa III și aprobat de Consiliu, după examinarea acestuia de către Comisia juridică și tehnică. În cazul activităților autorizate de Autoritate, întreprinse în zonă de către entitățile menționate la alineatul (2) litera (b), planul de lucru are forma unui contract în conformitate cu anexa III articolul 3. Aceste contracte pot stipula instituirea de asociații în participațiune în conformitate cu anexa III articolul 11.
(4) Autoritatea exercită asupra activităților desfășurate în zonă controlul necesar pentru a asigura respectarea dispozițiilor relevante ale prezentei părți și ale anexelor aferente, precum și ale normelor, reglementărilor și procedurilor Autorității și ale planurilor de lucru aprobate în conformitate cu alineatul (3). Statele părți asistă Autoritatea prin adoptarea tuturor măsurilor necesare pentru asigurarea respectării acestor texte în conformitate cu articolul 139.
(5) Autoritatea are dreptul de a lua, în orice moment, orice măsură prevăzută de prezenta parte pentru a asigura respectarea dispozițiilor acesteia și exercitarea funcțiilor de control și de reglementare care îi revin în temeiul prezentei părți sau al unui contract. Autoritatea are dreptul de a inspecta toate instalațiile situate în zonă utilizate pentru activitățile din zonă.
(6) Orice contract încheiat în conformitate cu alineatul (3) prevede garantarea drepturilor titularului. Prin urmare, acesta poate fi revizuit, suspendat sau reziliat numai în conformitate cu anexa III articolele 18 și 19.
Articolul 154
Revizuirea periodică
La fiecare cinci ani de la intrarea în vigoare a prezentei convenții, Adunarea procedează la o revizuire generală și sistematică a modului în care a funcționat în practică regimul internațional al zonei, stabilit prin prezenta convenție. În lumina acestei revizuiri, Adunarea poate lua sau recomanda altor organe să ia măsuri, în conformitate cu dispozițiile și procedurile prezentei părți și ale anexelor aferente, care să ducă la ameliorarea funcționării regimului.
Articolul 155
Conferința de revizuire
(1) La cincisprezece ani de la data de 1 ianuarie a anului în care începe prima producție comercială pa baza unui plan de lucru aprobat, Adunarea convoacă o conferință pentru revizuirea dispozițiilor prezentei părți și ale anexelor aferente care reglementează sistemul de explorare și exploatare a resurselor din zonă. Conferința de revizuire examinează în detaliu, în lumina experienței dobândite în timpul acestei perioade:
(a) |
dacă dispozițiile prezentei părți care reglementează sistemul de explorare și exploatare a resurselor din zonă și-au îndeplinit obiectivele în toate privințele, inclusiv dacă întreaga omenire a beneficiat de pe urma acestora; |
(b) |
dacă, în acest termen de 15 ani, zonele rezervate au fost exploatate în mod eficient și echilibrat în raport cu zonele nerezervate; |
(c) |
dacă valorificarea și utilizarea zonei și a resurselor acesteia au fost întreprinse astfel încât să favorizeze dezvoltarea armonioasă a economiei mondiale și expansiunea echilibrată a comerțului internațional; |
(d) |
dacă s-a prevenit monopolizarea activităților desfășurate în zonă; |
(e) |
dacă s-au respectat politicile prevăzute la articolele 150 și 151 și |
(f) |
dacă sistemul a permis o distribuire echitabilă a beneficiilor obținute din activitățile desfășurate în zonă, având în vedere, în special, interesele și nevoile țărilor în curs de dezvoltare. |
(2) Conferința de revizuire asigură menținerea principiului patrimoniului comun al umanității, al regimului internațional destinat să asigure exploatarea echitabilă a resurselor din zonă, în interesul tuturor țărilor, în special al țărilor în curs de dezvoltare, și al existenței unei Autorități responsabile cu organizarea, desfășurarea și controlul activităților din zonă. Aceasta asigură, de asemenea, menținerea principiilor prevăzute de prezenta parte cu privire la excluderea revendicărilor și a exercitării suveranității asupra oricărei părți a zonei, drepturile statelor și conduita lor generală în raport cu zona, precum și participarea acestora la activitățile din zonă în conformitate cu prezenta convenție, prevenirea monopolizării activităților desfășurate în zonă, folosirea zonei exclusiv în scopuri pașnice, aspectele economice ale activităților desfășurate în zonă, cercetarea științifică marină, transferul de tehnologie, protecția mediului marin, protecția vieții omenești, drepturile statelor de coastă, regimul juridic al apelor supraiacente zonei și al spațiului aerian de deasupra acestor ape și compatibilitatea dintre activitățile desfășurate în zonă și alte activități exercitate în mediul marin.
(3) Procedura decizională aplicabilă Conferinței de revizuire este aceeași cu cea aplicabilă celei de-a treia Conferințe a Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării. Conferința depune toate eforturile pentru a ajunge la un acord prin consens asupra oricăror amendamente, iar aceste probleme se supun la vot numai atunci când sunt epuizate toate eforturile de a ajunge la un consens.
(4) În cazul în care, în termen de cinci ani de la începerea sa, Conferința de revizuire nu ajunge la nici un acord în ceea ce privește sistemul de explorare și exploatare a resurselor din zonă, aceasta poate hotărî, în următoarele douăsprezece luni, cu o majoritate de trei sferturi din statele părți, adoptarea și prezentarea statelor părți spre ratificare sau aderare a amendamentelor pe care le consideră necesare și corespunzătoare pentru revizuirea sau modificarea sistemului. Aceste amendamente intră în vigoare pentru toate statele părți la douăsprezece luni de la data depunerii instrumentelor de ratificare sau de aderare de către trei sferturi din statele părți.
(5) Amendamentele adoptate de Conferința de revizuire în conformitate cu prezentul articol nu aduc atingere drepturilor obținute în temeiul contractelor existente.
SECȚIUNEA 4
AUTORITATEA
Subsecțiunea A
Dispoziții generale
Articolul 156
Înființarea Autorității
(1) Prin prezenta convenție se înființează Autoritatea Internațională a Fundului Mărilor care funcționează în conformitate cu prezenta parte.
(2) Toate statele părți sunt ipso facto membre ale Autorității.
(3) Observatorii celei de-a treia Conferințe a Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării, care au semnat Actul Final și care nu sunt menționați la articolul 305 alineatul (1) litera (c), (d), (e) sau (f) au dreptul de a participa la lucrările Autorității în calitate de observatori, în conformitate cu normele, reglementările și procedurile acesteia.
(4) Sediul Autorității este în Jamaica.
(5) Autoritatea poate înființa centrele sau birourile regionale pe care le consideră necesare pentru exercitarea funcțiilor sale.
Articolul 157
Natura și principiile fundamentale ale Autorității
(1) Autoritatea este organizația prin intermediul căreia statele părți organizează și controlează activitățile desfășurate în zonă, în special în vederea administrării resurselor acesteia, în conformitate cu prezenta parte.
(2) Autoritatea deține atribuțiile și funcțiile care îi revin în mod expres prin prezenta convenție. Autoritatea este învestită cu atribuții secundare, compatibile cu prezenta convenție, implicite și necesare exercitării acestor atribuții și funcții cu privire la activitățile desfășurate în zonă.
(3) Autoritatea este fondată pe principiul egalității suverane a tuturor membrilor săi.
(4) Toți membrii Autorității își îndeplinesc cu bună-credință obligațiile asumate în conformitate cu prezenta parte, astfel încât fiecare dintre ei să beneficieze de drepturile și avantajele ce decurg din calitatea de membru.
Articolul 158
Organele Autorității
(1) Prin prezenta convenție se instituie, ca organe principale ale Autorității, o Adunare, un Consiliu și un Secretariat.
(2) Prin prezenta convenție se instituie întreprinderea, organul prin intermediul căruia Autoritatea exercită funcțiile prevăzute la articolul 170 alineatul (1).
(3) Organele subsidiare considerate necesare pot fi instituite în conformitate cu prezenta parte.
(4) Fiecare organ principal al Autorității și întreprinderea au obligația de a exercita atribuțiile și funcțiile care le revin. În exercitarea acestor atribuții și funcții, fiecare organ evită să acționeze într-un mod care ar putea aduce atingere sau împiedica exercitarea atribuțiilor și funcțiilor specifice care îi revin unui alt organ.
Subsecțiunea B
Adunarea
Articolul 159
Componență, procedură și votare
(1) Adunarea se compune din toți membrii Autorității. Fiecare membru are un reprezentant în Adunare, care poate fi însoțit de supleanți și de consilieri.
(2) Adunarea se întrunește în sesiune ordinară în fiecare an și în sesiune extraordinară atunci când decide aceasta sau atunci când este convocată de către secretarul general la cererea Consiliului sau a majorității membrilor Autorității.
(3) Sesiunile Adunării au loc la sediul Autorității, cu excepția cazului în care aceasta hotărăște altfel.
(4) Adunarea își adoptă regulamentul de procedură. La deschiderea fiecărei sesiuni ordinare, aceasta își alege președintele și alți membri ai biroului, după caz. Aceștia rămân în funcție până la alegerea unui nou președinte și a altor membri la următoarea sesiune ordinară.
(5) Cvorumul este constituit din majoritatea membrilor Adunării.
(6) Fiecare membru al Adunării dispune de un vot.
(7) Deciziile cu privire la problemele de procedură, inclusiv deciziile de convocare a sesiunilor extaordinare ale Adunării, se iau cu majoritatea membrilor prezenți și cu drept de vot.
(8) Deciziile cu privire la problemele de fond se iau cu o majoritate de două treimi a membrilor prezenți și cu drept de vot, cu condiția ca această majoritate să includă majoritatea membrilor participanți la sesiune. În cazul în care se pune problema stabilirii dacă o problemă este sau nu de fond, problema dezbătută este tratată ca fiind de fond, cu excepția cazului în care Adunarea hotărăște altfel cu majoritatea cerută pentru luarea deciziilor în problemele de fond.
(9) Atunci când o problemă de fond urmează să fie supusă la vot pentru prima oară, președintele poate și trebuie, în cazul în care i se cere de către cel puțin o cincime din membrii Adunării, să amâne votarea cu privire la problema respectivă pentru un termen care să nu depășească cinci zile calendaristice. Această dispoziție se poate aplica numai o singură dată în legătură cu aceeași problemă, iar aplicarea acesteia nu poate să ducă la amânarea problemei după data închiderii sesiunii.
(10) Atunci când președintele este sesizat de către cel puțin un sfert din membrii Autorității printr-o cerere scrisă pentru obținerea unui aviz consultativ asupra conformității cu prezenta convenție a unei propuneri adresate Adunării în legătură cu orice problemă, Adunarea cere un aviz consultativ Camerei pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor a Tribunalului Internațional pentru Dreptul Mării și amână votarea cu privire la propunerea respectivă până la comunicarea avizului consultativ de către aceasta. În cazul în care acest aviz nu este comunicat înainte de ultima săptămână a sesiunii în cursul căreia este cerut, Adunarea hotărăște asupra momentului în care se va întruni pentru a vota cu privire la propunerea amânată.
Articolul 160
Atribuții și funcții
(1) Adunarea, în calitate de organ unic al Autorității care îi reunește pe toți membrii, este considerată organul suprem al Autorității, față de care celelalte organisme principale sunt răspunzătoare, astfel cum este prevăzut în mod specific de prezenta convenție. Adunarea este abilitată să stabilească, în conformitate cu dispozițiile relevante ale prezentei convenții, politicile generale cu privire la orice problemă sau subiect de competența Autorității.
(2) În afară de aceasta, Adunarea are următoarele atribuții și funcții:
(a) |
să aleagă membrii Consiliului în conformitate cu articolul 161; |
(b) |
să aleagă secretarul general dintre candidații propuși de Consiliu; |
(c) |
să aleagă, la recomandarea Consiliului, membrii Consiliului de administrație al întreprinderii și directorul general al acesteia; |
(d) |
să înființeze organele subsidiare pe care le consideră necesare pentru îndeplinirea funcțiilor sale în conformitate cu prezenta parte. La stabilirea componenței acestor organe subsidiare, se ține seama în mod corespunzător de principiul repartiției geografice echitabile, de interesele specifice și de necesitatea de a asigura acestor organe concursul unor membri calificați și competenți în domeniile tehnice relevante de care se ocupă acestea; |
(e) |
să fixeze contribuțiile membrilor la bugetul administrativ al Autorității în conformitate cu un barem de evaluare convenit, bazat pe baremul utilizat pentru bugetul periodic al Organizației Națiunilor Unite, până în momentul în care Autoritatea își asigură din alte surse venituri suficiente pentru a face față cheltuielilor administrative; |
(f) |
|
(g) |
să decidă distribuirea echitabilă a avantajelor financiare și a celorlalte avantaje economice obținute din activitățile desfășurate în zonă, în mod compatibil cu prezenta convenție și cu normele, reglementările și procedurile Autorității; |
(h) |
să examineze și să aprobe proiectul de buget anual al Autorității prezentat de Consiliu; |
(i) |
să examineze rapoartele periodice ale Consiliului și ale întreprinderii, precum și rapoartele speciale solicitate Consiliului sau oricărui alt organ al Autorității; |
(j) |
să dispună efectuarea de studii și să formuleze recomandări în scopul promovării cooperării internaționale cu privire la activitățile desfășurate în zonă și al încurajării dezvoltării progresive a dreptului internațional în acest domeniu și a codificării acestuia; |
(k) |
să examineze problemele cu caracter general în legătură cu activitățile din zonă, în special pentru țările în curs de dezvoltare, precum și problemele cu care se confruntă anumite state, în legătură cu aceste activități, care se datorează situării lor geografice, în special pentru statele fără ieșire la mare și pentru statele dezavantajate din punct de vedere geografic; |
(l) |
să instituie, la recomandarea Consiliului, pe baza avizului Comisiei de planificare economică, un sistem de compensare sau să ia alte măsuri de asistență pentru a facilita ajustarea economică, astfel cum este prevăzut la articolul 151 alineatul (10); |
(m) |
să suspende exercitarea drepturilor și privilegiilor inerente calității de membru în temeiul articolului 185; |
(n) |
să dezbată orice problemă sau subiect care ține de competența Autorității și să decidă care dintre organele Autorității se ocupă de o anumită problemă sau subiect care nu a fost atribuit în mod specific unui organ anume, în mod compatibil cu repartizarea atribuțiilor și funcțiilor între organele Autorității. |
Subsecțiunea C
Consiliul
Articolul 161
Componență, procedură și votare
(1) Consiliul se compune din 36 membri ai Autorității aleși de Adunare în următoarea ordine:
(a) |
patru membri aleși dintre statele părți care, pe perioada ultimilor cinci ani pentru care sunt disponibile statistici, au consumat mai mult de 2 % din consumul mondial total sau au efectuat importuri nete de mai mult de 2 % din importurile mondiale totale de produse de bază obținute din categoriile de minerale care urmează să fie extrase din zonă și dintre care, în orice caz, un stat din regiunea Europei de Est (socialiste), precum și cel mai mare consumator; |
(b) |
patru membri aleși dintre cele opt state părți care au efectuat cele mai mari investiții pentru pregătirea și desfășurarea activităților din zonă, în mod direct sau prin intermediul resortisanților, dintre care cel puțin un stat din regiunea Europei de Est (socialiste); |
(c) |
patru membri aleși dintre statele părți care, pe baza producției în zonele aflate sub jurisdicția lor, se numără printre principalii exportatori net ai categoriilor de minerale care urmează să fie extrase din zonă, dintre care cel puțin două țări în curs de dezvoltare ale căror exporturi de astfel de minerale au o importanță considerabilă pentru economia acestora; |
(d) |
șase membri aleși dintre țările în curs de dezvoltare, care reprezintă interese specifice. Interesele specifice care trebuie reprezentate includ interesele statelor cu populație numeroasă, ale statelor fără ieșire la mare sau dezavantajate din punct de vedere geografic, ale statelor care se numără printre principalii importatori ai categoriilor de minerale care urmează să fie extrase din zonă, ale statelor potențial producătoare de astfel de minerale și ale statelor cel mai puțin dezvoltate; |
(e) |
optsprezece membri aleși în conformitate cu principiul asigurării unei repartizări geografice echitabile a locurilor din Consiliu în ansamblu, cu condiția ca fiecare regiune geografică să aibă cel puțin un membru ales în temeiul prezentei dispoziții. În acest sens, regiunile geografice sunt Africa, Asia, Europa de Est (socialistă), America Latină, Europa de Vest, precum și altele. |
(2) La alegerea membrilor Consiliului în conformitate cu alineatul (1), Adunarea se asigură ca:
(a) |
reprezentarea statelor fără ieșire la mare și a statelor dezavantajate din punct de vedere geografic să fie proporțională într-o măsură rezonabilă cu reprezentarea lor în Adunare; |
(b) |
reprezentarea statelor de coastă, în special a țărilor în curs de dezvoltare, care nu îndeplinesc condițiile enunțate la alineatul (1) litera (a), (b), (c) sau (d), să fie proporțională într-o măsură rezonabilă cu reprezentarea lor în Adunare; |
(c) |
fiecare grup de state părți care trebuie reprezentat în Consiliu să fie reprezentat de membrii desemnați de către grupul respectiv. |
(3) Alegerile au loc în cadrul sesiunilor ordinare ale Adunării. Fiecare membru al Consiliului este ales pentru patru ani. Cu toate acestea, la prima alegere, durata mandatului pentru jumătate din membrii fiecărui grup menționat la alineatul (1) este de doi ani.
(4) Membrii Consiliului sunt reeligibili, dar ar trebui să se țină seama de faptul că este de dorit să se asigure o rotație a membrilor.
(5) Consiliul îți exercită funcțiile la sediul Autorității și se reunește ori de câte ori o cer activitățile Autorității, dar, în orice caz, de cel puțin trei ori pe an.
(6) Cvorumul este constituit din majoritatea membrilor Consiliului.
(7) Fiecare membru al Consiliului dispune de un vot.
(8) |
|
(9) Consiliul stabilește o procedură prin care un membru al Autorității, care nu este reprezentat în Consiliu, să poată trimite un reprezentant să asiste la o ședință a Consiliului, atunci când acest membru prezintă o cerere în acest scop sau atunci când Consiliul examinează o problemă care îl afectează în mod special. Acest reprezentant are dreptul de a participa la deliberări, dar nu de a vota.
Articolul 162
Atribuții și funcții
(1) Consiliul este organul executiv al Autorității. Consiliul este abilitat să stabilească, în conformitate cu prezenta convenție și cu politicile generale stabilite de Adunare, politicile specifice pe care trebuie să le promoveze Autoritatea în orice problemă sau subiect care ține de competența sa.
(2) În afară de aceasta, Consiliul:
(a) |
supraveghează și coordonează punerea în aplicare a dispozițiilor prezentei părți în orice problemă sau subiect care ține de competența Autorității și atrage atenția Adunării asupra cazurilor de nerespectare; |
(b) |
propune Adunării o listă de candidați pentru alegerea secretarului general; |
(c) |
recomandă Adunării candidați pentru alegerea membrilor Consiliului de administrație al întreprinderii și a directorului general al întreprinderii; |
(d) |
instituie, după caz, și ținând seama în mod corespunzător de rațiunile de economie și de eficiență, organele subsidiare pe care le consideră necesare pentru exercitarea funcțiilor sale în conformitate cu prezenta parte. În ceea ce privește componența acestor organe, se pune accentul pe necesitatea ca membrii acestora să fie calificați și competenți în domeniile tehnice relevante de care se ocupă organele respective, cu condiția să se țină seama de principiul repartiției geografice echitabile și de interesele specifice; |
(e) |
își adoptă regulamentul de procedură, inclusiv modalitatea de desemnare a președintelui; |
(f) |
încheie, în numele Autorității, acorduri cu Organizația Națiunilor Unite și cu alte organizații internaționale, în limitele sale de competență și sub rezerva aprobării de către Adunare; |
(g) |
examinează rapoartele întreprinderii și le transmite Adunării, împreună cu recomandările sale; |
(h) |
prezintă Adunării rapoarte anuale, precum și rapoartele speciale pe care le poate solicita Adunarea; |
(i) |
emite directive pentru întreprindere în conformitate cu articolul 170; |
(j) |
aprobă planurile de lucru în conformitate cu anexa III articolul 6. Consiliul hotărăște asupra fiecărui plan de lucru în termen de șaizeci de zile de la data prezentării acestuia de către Comisia juridică și tehnică în sesiunea Consiliului, în conformitate cu următoarele proceduri:
|
(k) |
aprobă planurile de lucru prezentate de către întreprindere în conformitate cu anexa IV articolul 12, aplicând, mutatis mutandis, procedurile prevăzute la litera (j); |
(l) |
își exercită controlul asupra activităților desfășurate în zonă în conformitate cu articolul 153 alineatul (4) și cu normele, reglementările și procedurile Autorității; |
(m) |
adoptă, la recomandarea Comisiei de planificare economică, măsurile necesare și corespunzătoare pentru protejarea țărilor în curs de dezvoltare, în conformitate cu articolul 150 litera (h), împotriva efectelor economice nefavorabile prevăzute de această dispoziție; |
(n) |
face recomandări Adunării, pe baza avizului Comisiei de planificare economică, cu privire la un sistem de compensare sau la alte măsuri de asistență pentru ajustarea economică, astfel cum este prevăzut la articolul 151 alineatul (10); |
(o) |
|
(p) |
verifică încasarea tuturor plăților datorate de Autoritate sau Autorității în legătură cu operațiunile efectuate în conformitate cu prezenta parte; |
(q) |
efectuează selecția între solicitanții de autorizații de producție, în temeiul anexei III articolul 7, în cazurile prevăzute la articolul respectiv; |
(r) |
prezintă Adunării spre aprobare proiectul de buget anual al Autorității; |
(s) |
face recomandări Adunării cu privire la politicile generale în ceea ce privește orice problemă sau subiect de competența Autorității; |
(t) |
face recomandări Adunării cu privire la suspendarea exercitării drepturilor și privilegiilor inerente calității de membru, în temeiul articolului 185; |
(u) |
sesizează, în numele Autorității, Camera pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor, în caz de nerespectare; |
(v) |
notifică Adunării decizia luată de Camera pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor, sesizată în conformitate cu litera (u), și face recomandările pe care le consideră necesare cu privire la măsurile care trebuie adoptate; |
(w) |
emite ordine în caz de urgență, care pot include ordine de suspendare sau de modificare a operațiunilor pentru a preveni prejudicierea gravă a mediului marin în urma activităților desfășurate în zonă; |
(x) |
exclude exploatarea unor zone de către contractanți sau de către întreprindere, atunci când există probe concludente care indică existența riscului de prejudiciu grav asupra mediului marin; |
(y) |
instituie un organ subsidiar responsabil cu elaborarea proiectelor de norme, reglementări și proceduri financiare cu privire la:
|
(z) |
stabilește mecanisme corespunzătoare pentru conducerea și supravegherea unui corp de inspectori care să urmărească activitățile desfășurate în zonă pentru a stabili dacă sunt respectate prezenta parte, normele, reglementările și procedurile Autorității și clauzele și condițiile contractelor încheiate cu Autoritatea. |
Articolul 163
Organele Consiliului
(1) Se instituie următoarele organe ale Consiliului:
(a) |
o Comisie de planificare economică; |
(b) |
o Comisie juridică și tehnică. |
(2) Fiecare comisie este compusă din 15 membri, aleși de Consiliu dintre candidații propuși de către statele părți. Cu toate acestea, după caz, Consiliul poate hotărî lărgirea componenței oricăreia dintre aceste comisii, ținând seama în mod corespunzător de rațiunile de economie și de eficacitate.
(3) Membrii unei comisii trebuie să aibă calificarea necesară în domeniile de competență ale acesteia. Statele părți propun candidați având o înaltă competență și integritate, precum și calificarea cerută în domeniile relevante, astfel încât să se asigure exercitarea efectivă a funcțiilor comisiilor.
(4) La alegerea membrilor comisiilor, se ține seama în mod corespunzător de necesitatea unei repartizări geografice echitabile și de reprezentarea intereselor specifice.
(5) Nici un stat parte nu poate propune mai mult de un candidat pentru aceeași comisie. Nimeni nu poate fi ales în mai multe comisii.
(6) Membrii comisiilor sunt aleși pentru un mandat de cinci ani. Ei sunt reeligibili pentru un nou mandat.
(7) În caz de deces, de incapacitate sau de demisie a unui membru al unei comisii înainte de expirarea mandatului, Consiliul alege, pentru durata rămasă a mandatului, un membru din aceeași regiune geografică sau zonă de interes.
(8) Membrii comisiei nu trebuie să aibă interese financiare în nici una dintre activitățile de explorare și exploatare din zonă. Sub rezerva obligațiilor față de comisia din care fac parte, aceștia nu trebuie să divulge, nici după încetarea funcțiilor, secrete industriale, date care constituie proprietate industrială și care sunt transferate Autorității în conformitate cu anexa III articolul 14 sau orice alte informații confidențiale de care au luat cunoștință datorită funcțiilor în serviciul Autorității.
(9) Fiecare comisie își exercită funcțiile în conformitate cu orientările și directivele adoptate de Consiliu.
(10) Fiecare comisie elaborează și prezintă Consiliului spre aprobare reglementările necesare pentru îndeplinirea eficientă a funcțiilor comisiei respective.
(11) Procedurile decizionale ale comisiilor sunt stabilite prin normele, reglementările și procedurile Autorității. Recomandările adresate Consiliului sunt însoțite după caz, de un rezumat al divergențelor de opinie apărute în cadrul comisiei.
(12) Comisiile funcționează în mod normal la sediul Autorității și se întrunesc ori de câte ori este necesar pentru exercitarea eficace a funcțiilor lor.
(13) În exercitarea propriilor funcții, fiecare comisie poate consulta, după caz, o altă comisie, orice organ competent al Organizației Națiunilor Unite sau al instituțiilor sale specializate sau orice organizație internațională competentă în domeniul respectiv.
Articolul 164
Comisia de planificare economică
(1) Membrii Comisiei de planificare economică trebuie să posede calificările necesare în legătură cu extracția minieră, gestionarea resurselor minerale, comerțul internațional sau economia internațională. Consiliul încearcă să îi asigure Comisiei o componență care să reunească toate calificările necesare. Comisia cuprinde cel puțin doi membri din țările în curs de dezvoltare a căror economie este dependentă în mare măsură de exporturile unor categorii de minerale care urmează să fie extrase din zonă.
(2) Comisia:
(a) |
propune, la cererea Consiliului, măsuri de punere în aplicare a deciziilor cu privire la activitățile desfășurate în zonă, adoptate în conformitate cu prezenta convenție; |
(b) |
studiază tendințele și factorii care afectează cererea, oferta și prețurile mineralelor care pot fi extrase în zonă, ținând seama atât de interesele țărilor importatoare, cât și de cele ale țărilor exportatoare, în special de ale acelora dintre ele care sunt țări în curs de dezvoltare; |
(c) |
examinează orice situație care poate determina efectele nefavorabile prevăzute la articolul 150 litera (h), care îi este adusă la cunoștință de către statul parte sau de către statele părți interesate și face Consiliului recomandările corespunzătoare; |
(d) |
propune Consiliului, spre a fi prezentat Adunării, astfel cum este prevăzut la articolul 151 alineatul (10), un sistem de compensare sau alte măsuri de asistență pentru ajustare economică în favoarea țărilor în curs de dezvoltare care suferă efecte nefavorabile în urma activităților desfășurate în zonă. Comisia face Consiliului recomandările necesare în vederea punerii în aplicare, în cazuri concrete, a acestui sistem sau a altor măsuri adoptate de Adunare. |
Articolul 165
Comisia juridică și tehnică
(1) Membrii Comisiei juridice și tehnice trebuie să posede calificările necesare, în special în legătură cu explorarea, exploatarea și prelucrarea resurselor minerale, oceanologia, protecția mediului marin, sau în ceea ce privește problemele economice sau juridice privind extracția minieră în largul mării și în alte domenii conexe. Consiliul încearcă să asigure Comisiei o componență care să reunească toate calificările necesare.
(2) Comisia:
(a) |
face recomandări, la cererea Consiliului, cu privire la exercitarea funcțiilor Autorității; |
(b) |
revizuiește planurile de lucru oficiale, elaborate în scris, pentru activitățile din zonă, în conformitate cu articolul 153 alineatul (3) și prezintă Consiliului recomandările corespunzătoare. Comisia își fundamentează recomandările numai pe dispozițiile anexei III și prezintă Consiliului un raport complet privind subiectul respectiv; |
(c) |
supraveghează, la cererea Consiliului, activitățile desfășurate în zonă, după caz, după consultarea și cooperarea cu orice entitate care desfășoară aceste activități sau cu statul sau statele interesate și prezintă Consiliului un raport; |
(d) |
pregătește evaluările impactului asupra mediului ale activităților desfășurate în zonă; |
(e) |
face recomandări Consiliului cu privire la protecția mediului marin, luând în considerare opiniile experților recunoscuți în materie; |
(f) |
elaborează și prezintă Consiliului normele, reglementările și procedurile menționate la articolul 162 alineatul (2) litera (o), luând în considerare toți factorii relevanți, inclusiv evaluările impactului asupra mediului ale activităților desfășurate în zonă; |
(g) |
reexaminează aceste norme, reglementări și proceduri și recomandă periodic Consiliului amendamentele pe care le consideră necesare sau convenabile; |
(h) |
face recomandări Consiliului cu privire la instituirea unui program de monitorizare pentru a observa, măsura, evalua și analiza periodic, prin metode științifice recunoscute, riscurile sau efectele poluării mediului marin în urma activităților desfășurate în zonă, se asigură că reglementările existente sunt adecvate și respectate și coordonează punerea în aplicare a programului de monitorizare aprobat de către Consiliu; |
(i) |
recomandă Consiliului sesizarea, în numele Autorității, a Camerei pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor, în conformitate cu prezenta parte și cu anexele aferente, luând în considerare în special articolul 187; |
(j) |
face recomandări Consiliului cu privire la măsurile care trebuie adoptate, după ce Camera pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor sesizată în conformitate cu litera (i) a luat o decizie în acest sens; |
(k) |
face recomandări Consiliului cu privire la emiterea de ordine în caz de urgență, care pot include ordine de suspendare sau de modificare a operațiunilor pentru a preveni prejudicierea gravă a mediului marin în urma activităților desfășurate în zonă. Consiliul examinează aceste recomandări cu prioritate; |
(l) |
recomandă Consiliului excluderea exploatării unor zone de către contractanți sau de către întreprindere, atunci când există probe concludente care indică existența riscului de prejudiciu grav asupra mediului marin; |
(m) |
face recomandări Consiliului cu privire la conducerea și supravegherea unui corp de inspectori care să urmărească activitățile desfășurate în zonă pentru a stabili dacă sunt respectate prezenta parte, normele, reglementările și procedurile Autorității și clauzele și condițiile oricărui contract încheiat cu Autoritatea; |
(n) |
calculează plafonul de producție și eliberează autorizații de producție în numele Autorității, în temeiul articolului 151 alineatele (2)-(7), după ce Consiliul a efectuat selecția necesară între solicitanții de autorizații de producție în conformitate cu anexa III articolul 7. |
(3) La cererea oricărui stat parte sau a oricărei alte părți interesate, membrii Comisiei sunt însoțiți de un reprezentant al acestui stat sau al acestei părții interesate, atunci când își exercită funcțiile de supraveghere și de inspecție.
Subsecțiunea D
Secretariatul
Articolul 166
Secretariatul
(1) Secretariatul Autorității este compus dintr-un secretar general și din personalul necesar Autorității.
(2) Secretarul general este ales pentru o durată de patru ani de către Adunare dintre candidații propuși de Consiliu și poate fi reales.
(3) Secretarul general este cel mai înalt funcționar al Autorității și acționează în această calitate la toate reuniunile Adunării, ale Consiliului și ale oricărui organ subsidiar și își exercită, de asemenea, celelalte funcții administrative acordate secretarului general de aceste organe.
(4) Secretarul general prezintă Adunării un raport anual privind activitatea Autorității.
Articolul 167
Personalul Autorității
(1) Personalul Autorității cuprinde persoane calificate în domeniile științific și tehnic și în alte domenii necesare pentru exercitarea funcțiilor administrative ale Autorității.
(2) Criteriul esențial în recrutarea și angajarea personalului și în stabilirea condițiilor de angajare a acestuia este necesitatea de a asigura cele mai înalte standarde de eficiență, de competență și de integritate. În conformitate cu acest criteriu, se ține seama în mod corespunzător de importanța unei recrutări a personalului dintr-o arie geografică cât se poate de largă.
(3) Personalul este numit de către secretarul general. Modalitățile și condițiile de numire, de remunerare și de concediere sunt conforme cu normele, reglementările și procedurile Autorității.
Articolul 168
Caracterul internațional al Secretariatului
(1) În exercitarea funcțiilor sale, secretarul general și personalul nu solicită și nu primesc instrucțiuni din partea vreunui guvern sau a oricărei alte surse exterioare Autorității. Aceștia se abțin de la orice acțiune incompatibilă cu statutul lor de funcționari internaționali răspunzători numai față de Autoritate. Fiecare stat parte se angajează să respecte caracterul exclusiv internațional al funcțiilor secretarului general și ale personalului și să nu încerce să îi influențeze în exercitarea obligațiilor. Orice încălcare a obligațiilor de către un funcționar este înaintată tribunalului administrativ corespunzător, astfel cum este prevăzut de normele, reglementările și procedurile Autorității.
(2) Secretarul general și personalul nu trebuie să dețină interese financiare în nici una dintre activitățile de explorare și exploatare din zonă. Sub rezerva obligațiilor față de Autoritate, aceștia nu trebuie să divulge, nici după încetarea funcțiilor, secrete industriale, date care constituie proprietate industrială și care sunt transferate Autorității în conformitate cu anexa III articolul 14 sau orice alte informații confidențiale de care au luat cunoștință datorită angajării în serviciul Autorității.
(3) În cazul încălcărilor obligațiilor unui funcționar al Autorității, prevăzute la alineatul (2), Autoritatea inițiază, la cererea unui stat parte lezat de o astfel de încălcare sau a unei persoane fizice sau juridice patronate de un stat parte, în conformitate cu articolul 153 alineatul (2) litera (b), și lezate de o astfel de încălcare, o acțiune împotriva funcționarului respectiv în fața unui tribunal desemnat prin normele, reglementările și procedurile Autorității. Partea lezată are dreptul de a participa la procedură. În cazul în care tribunalul recomandă astfel, secretarul general îl concediază pe funcționarul respectiv.
(4) Normele, reglementările și procedurile Autorității includ dispozițiile necesare pentru punerea în aplicare a prezentului articol.
Articolul 169
Consultarea și cooperarea cu organizațiile internaționale și neguvernamentale
(1) În probleme ce țin de competența Autorității, secretarul general încheie acorduri corespunzătoare, cu aprobarea Consiliului, pentru consultarea și cooperarea cu organizațiile internaționale și neguvernamentale recunoscute de Consiliul Economic și Social al Organizației Națiunilor Unite.
(2) Orice organizație cu care secretarul general a încheiat un acord, în temeiul alineatului (1), își poate desemna reprezentanții pentru a participa, în calitate de observatori, la reuniunile organelor Autorității, în conformitate cu regulamentul de procedură al acestor organe. Se stabilesc proceduri astfel încât aceste organizații să își poată face cunoscute opiniile în cazurile corespunzătoare.
(3) Secretarul general poate distribui statelor părți rapoarte scrise prezentate de organizațiile neguvernamentale prevăzute la alineatul (1) cu privire la subiectele care țin de competența specială a acestora și care se referă la activitatea Autorității.
Subsecțiunea E
Întreprinderea
Articolul 170
Întreprinderea
(1) Întreprinderea este organul Autorității care desfășoară în mod direct activități în zonă, în temeiul articolului 153 alineatul (2) litera (a), precum și activități de transport, de prelucrare și de comercializare a mineralelor extrase din zonă.
(2) În cadrul Autorității, personalitate juridică internațională, întreprinderea are capacitatea juridică prevăzută în statutul de la anexa IV. Întreprinderea acționează în conformitate cu prezenta convenție și cu normele, reglementările și procedurile Autorității, precum și cu politicile generale stabilite de Adunare, și este supusă directivelor și controlului Consiliului.
(3) Sediul principal al întreprinderii este sediul Autorității.
(4) În conformitate cu articolul 173 alineatul (2) și cu anexa IV articolul 11, întreprinderea primește fondurile necesare pentru exercitarea funcțiilor sale, precum și tehnologie în conformitate cu articolul 144 și cu alte dispoziții relevante ale prezentei convenții.
Subsecțiunea F
Organizarea financiară a Autorității
Articolul 171
Resursele financiare ale Autorității
Resursele financiare ale Autorității cuprind:
(a) |
contribuțiile membrilor Autorității stabilite în conformitate cu articolul 160 alineatul (2) litera (e); |
(b) |
veniturile încasate de către Autoritate în temeiul anexei III articolul 13, în legătură cu activitățile desfășurate în zonă; |
(c) |
sumele virate de întreprindere în conformitate cu anexa IV articolul 10; |
(d) |
fondurile împrumutate în temeiul articolului 174; |
(e) |
contribuțiile voluntare făcute de membri sau de alte entități, precum și |
(f) |
plățile efectuate într-un fond de compensare, în conformitate cu articolul 151 alineatul (10), ale cărui surse trebuie recomandate de către Comisia de planificare economică. |
Articolul 172
Bugetul anual al Autorității
Secretarul general stabilește proiectul de buget anual al Autorității și îl prezintă Consiliului. Consiliul examinează acest proiect și îl prezintă Adunării, împreună cu recomandările sale. Adunarea examinează și aprobă proiectul de buget anual în conformitate cu articolul 160 alineatul (2) litera (h).
Articolul 173
Cheltuielile Autorității
(1) Plata contribuțiilor menționate la articolul 171 litera (a) se face într-un cont special pentru a fi folosite la acoperirea cheltuielilor administrative ale Autorității până în momentul în care aceasta dispune de fonduri suficiente provenind din alte surse pentru acoperirea acestor cheltuieli.
(2) Fondurile Autorității sunt destinate în primul rând acoperirii cheltuielilor administrative ale acesteia. Cu excepția contribuțiilor menționate la articolul 171 litera (a), fondurile care rămân după plata cheltuielilor administrative pot, inter alia:
(a) |
să fie împărțite în conformitate cu articolul 140 și cu articolul 160 alineatul (2) litera (g); |
(b) |
să fie folosite pentru a asigura întreprinderii fonduri în conformitate cu articolul 170 alineatul (4); |
(c) |
să fie folosite pentru despăgubirea țărilor în curs de dezvoltare în conformitate cu articolul 151 alineatul (10) și cu articolul 160 alineatul (2) litera (l). |
Articolul 174
Capacitatea Autorității de a contracta împrumuturi
(1) Autoritatea are capacitatea de a contracta împrumuturi.
(2) Adunarea stabilește limitele capacității Autorității de a contracta împrumuturi în regulamentul financiar adoptat în temeiul articolului 160 alineatul (2) litera (f).
(3) Consiliul exercită această capacitate a Autorității de a contracta împrumuturi.
(4) Statele părți nu sunt răspunzătoare pentru datoriile Autorității.
Articolul 175
Auditarea anuală a conturilor
Rapoartele, registrele și conturile Autorității, inclusiv situațiile financiare anuale, sunt auditate în fiecare an de către un auditor independent numit de Adunare.
Subsecțiunea G
Statut juridic, privilegii și imunități
Articolul 176
Statut juridic
Autoritatea are personalitate juridică internațională și capacitatea juridică necesară pentru exercitarea funcțiilor și pentru îndeplinirea obiectivelor sale.
Articolul 177
Privilegii și imunități
Pentru asigurarea exercitării funcțiilor sale, Autoritatea beneficiază pe teritoriul fiecărui stat parte de privilegiile și imunitățile prevăzute de prezenta subsecțiune. Privilegiile și imunitățile cu privire la întreprindere sunt cele menționate la anexa IV articolul 13.
Articolul 178
Imunitate de jurisdicție și de execuție
Autoritatea, precum și bunurile și activele sale, beneficiază de imunitate de jurisdicție și de execuție, exceptând în măsura în care Autoritatea renunță în mod expres la această imunitate într-un caz specific.
Articolul 179
Imunitate în caz de percheziție și orice formă de constrângere
Bunurile și activele Autorității, oriunde se găsesc și oricare ar fi deținătorul lor, beneficiază de imunitate în caz de perchiziție, rechiziționare, confiscare, expropriere și orice altă formă de constrângere în baza unei decizii a puterii executive sau legislative.
Articolul 180
Scutire de restricții, reglementări, controale și moratorii
Proprietățile și activele Autorității sunt scutite de orice restricții, reglementări, controale și moratorii.
Articolul 181
Arhive și comunicări oficiale ale Autorității
(1) Arhivele Autorității, oriunde se găsesc, sunt inviolabile.
(2) Datele care constituie proprietate intelectuală, secretele industriale sau informațiile similare și dosarele personalului nu se păstrează în arhivele la care are acces publicul.
(3) Fiecare stat parte acordă Autorității, în ceea ce privește comunicările oficiale ale acesteia, un tratament cel puțin la fel de favorabil ca cel acordat celorlalte organizații internaționale.
Articolul 182
Privilegii și imunități ale anumitor persoane care acționează în cadrul Autorității
Reprezentanții statelor părți care participă la reuniunile Adunării, ale Consiliului sau ale organelor Adunării sau Consiliului, precum și secretarul general și personalul Autorității, beneficiază pe teritoriul fiecărui stat parte de:
(a) |
imunitate de jurisdicție și de execuție pentru actele săvârșite de aceștia în exercitarea funcțiilor, exceptând în măsura în care statul pe care îl reprezintă sau Autoritatea, după caz, renunță în mod expres la această imunitate într-un caz specific; |
(b) |
în cazul în care nu sunt resortisanți ai statului parte respectiv, aceleași scutiri în ceea ce privește restricțiile de imigrare, cerințele de înregistrare a străinilor și obligațiile de efectuare a serviciului național, aceleași facilități în ceea ce privește restricțiile schimbului valutar și același tratament în ceea ce privește facilitățile de transport ca cele acordate de statul respectiv reprezentanților, funcționarilor și angajaților de rang comparabil ai altor state părți. |
Articolul 183
Scutire de taxe și drepturi vamale
(1) În cadrul activităților sale oficiale, Autoritatea, precum și activele și bunurile, veniturile, operațiunile și tranzacțiile acesteia, autorizate de prezenta convenție, sunt scutite de orice impozit direct, iar bunurile importate sau exportate pentru uzul său oficial sunt scutite de orice drepturi vamale. Autoritatea nu poate pretinde nici o scutire de taxe percepute drept remunerație pentru serviciile prestate.
(2) Atunci când achiziționarea de bunuri sau servicii de valoare substanțială necesare pentru activitățile oficiale ale Autorității este efectuată de către sau în numele Autorității și atunci când prețul acestor bunuri sau servicii includ taxe sau drepturi, statele părți iau măsurile corespunzătoare, pe cât posibil, pentru a acorda scutirea de aceste taxe sau drepturi sau pentru a asigura rambursarea acestora. Bunurile importate sau achiziționate sub regimul de scutire prevăzut de prezentul articol nu pot fi vândute sau înstrăinate în vreun fel pe teritoriul statului parte care a acordat scutirea, cu excepția cazului în care se convine altfel cu statul parte respectiv.
(3) Nu se percepe nici un impozit de către statele părți asupra salariilor și remunerațiilor plătite sau oricăror alte sume plătite de Autoritate secretarului general și personalului Autorității sau experților care îndeplinesc misiuni pentru Autoritate, care nu sunt resortisanți ai acestora.
Subsecțiunea H
Suspendarea exercitării drepturilor și privilegiilor membrilor
Articolul 184
Suspendarea exercitării dreptului de vot
Un stat parte care este în întârziere cu plata contribuțiilor sale financiare către Autoritate nu poate participa la vot, în cazul în care suma arieratelor sale este egală sau depășește suma contribuțiilor datorate de acesta pentru cei doi ani anteriori încheiați. Cu toate acestea, Adunarea poate permite acestui membru să voteze, în cazul în care constată că neplata se datorează unor condiții independente de voința acestuia.
Articolul 185
Suspendarea exercitării drepturilor și privilegiilor inerente calității de membru
(1) Un stat parte care a încălcat grav și în mod repetat dispozițiile prezentei părți poate fi suspendat de la exercitarea drepturilor și privilegiilor inerente calității de membru de către Adunare, la recomandarea Consiliului.
(2) Nici o decizie nu poate fi luată în temeiul alineatului (1), atâta timp cât Camera pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor nu a constatat că statul parte respectiv a încălcat grav și în mod repetat dispozițiile prezentei părți.
SECȚIUNEA 5
SOLUȚIONAREA LITIGIILOR ȘI AVIZELE CONSULTATIVE
Articolul 186
Camera pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor a Tribunalului Internațional pentru Dreptul Mării
Dispozițiile prezentei secțiuni, partea XV și anexa VI reglementează constituirea Camerei pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor și modul în care aceasta își exercită competența.
Articolul 187
Competența Camerei pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor
Camera pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor are competență, în temeiul prezentei părți și al anexelor aferente, în soluționarea următoarelor categorii de litigii în legătură cu activitățile desfășurate în zonă:
(a) |
litigii între statele părți privind interpretarea sau punerea în aplicare a prezentei părți și a anexelor aferente; |
(b) |
litigii între un stat parte și Autoritate privind:
|
(c) |
litigii între părțile la un contract, fie că este vorba de statele părți, de Autoritate sau de întreprindere, de întreprinderile de stat și de persoanele fizice sau juridice menționate la articolul 153 alineatul (2) litera (b), privind:
|
(d) |
litigii între Autoritate și un posibil contractant care este patronat de către un stat, astfel cum este prevăzut la articolul 153 alineatul (2) litera (b), și care îndeplinește în mod corespunzător condițiile menționate la anexa III articolul 4 alineatul (6) și la articolul 13 alineatul (2), cu privire la refuzul unui contract sau la o problemă juridică survenită la negocierea unui contract; |
(e) |
litigii între Autoritate și un stat parte, o întreprindere de stat sau o persoană fizică sau juridică patronată de către un stat parte, astfel cum este prevăzut la articolul 153 alineatul (2) litera (b), atunci când se susține că răspunderea Autorității este angajată în conformitate cu anexa III articolul 22; |
(f) |
orice alte litigii în cazul cărora competența Camerei este prevăzută în mod specific de prezenta convenție. |
Articolul 188
Supunerea litigiilor unei Camere speciale a Tribunalului Internațional pentru Dreptul Mării sau unei Camere ad-hoc a Camerei pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilorsau unui arbitraj comercial obligatoriu
(1) Litigiile între statele părți menționate la articolul 187 litera (a) pot fi prezentate:
(a) |
la cererea părților în litigiu, unei Camere speciale a Tribunalului Internațional pentru Dreptul Mării constituite în conformitate cu anexa VI articolele 15 și 17 sau |
(b) |
la cererea oricărei părți în litigiu, unei Camere ad-hoc a Camerei pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor constituite în conformitate cu anexa VI articolul 36. |
(2) |
|
Articolul 189
Limitarea competenței cu privire la deciziile Autorității
Camera pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor nu are competența să se pronunțe cu privire la exercitarea de către Autoritate, în conformitate cu prezenta parte, a puterilor discreționare ale acesteia; nu poate, în nici un caz, să se substituie Autorității în exercitarea puterilor discreționare ale acesteia. Fără a aduce atingere articolului 191, în exercitarea competenței sale în temeiul articolului 187, Camera pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor nu se pronunță cu privire la problema conformității oricăror norme, reglementări și proceduri ale Autorității cu prezenta convenție, și nici nu invalidează aceste norme, reglementări și proceduri. Competența sa în această privință se limitează la a stabili dacă punerea în aplicare a normelor, reglementărilor și procedurilor Autorității, în cazuri specifice, ar intra în conflict cu obligațiile contractuale ale părților în litigiu sau cu obligațiile care le revin în temeiul prezentei convenții, și la a soluționa recursurile privind incompetența sau abuzul de putere, precum și cererile de daune-interese sau alte cereri de despăgubire introduse de una dintre părți împotriva celeilalte din cauza neîndeplinirii obligațiilor contractuale ale acesteia sau a obligațiilor care îi revin în temeiul prezentei convenții.
Articolul 190
Participarea la procedură și înfățișarea statelor părți care au acordat patronajul
(1) În cazul în care o persoană fizică sau juridică este parte într-un litigiu menționat la articolul 187, statul care o patronează este notificat cu privire la aceasta și are dreptul de a participa la procedură prin prezentarea de declarații scrise sau orale.
(2) În cazul în care este inițiată o acțiune împotriva unui stat parte de către o persoană fizică sau juridică patronată de un alt stat parte într-un litigiu menționat la articolul 187 litera (c), statul pârât poate cere statului care patronează această persoană să compară în numele persoanei respective. În lipsa înfățișării, statul pârât poate fi reprezentat de către o persoană juridică având naționalitatea acestuia.
Articolul 191
Avize consultative
Camera pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor acordă avize consultative, la cererea Adunării sau a Consiliului, privind problemele juridice care apar în cadrul activităților acestora. Avizele în cauză se acordă în regim de urgență.
PARTEA XII
PROTECȚIA ȘI CONSERVAREA MEDIULUI MARIN
SECȚIUNEA 1
DISPOZIȚII GENERALE
Articolul 192
Obligație generală
Statele au obligația de a proteja și de a conserva mediul marin.
Articolul 193
Dreptul suveran al statelor de a-și exploata resursele naturale
Statele au dreptul suveran de a-și exploata resursele naturale în temeiul politicilor lor de mediu și în conformitate cu obligația acestora de a proteja și de a conserva mediul marin.
Articolul 194
Măsuri de prevenire, reducere și control al poluării mediului marin
(1) În mod individual sau solidar, după caz, statele iau toate măsurile compatibile cu prezenta convenție care sunt necesare pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării mediului marin, oricare ar fi sursa acesteia, folosind în acest scop mijloacele cele mai adecvate de care dispun și în funcție de posibilitățile lor, și se străduiesc să își armonizeze politicile în această privință.
(2) Statele iau toate măsurile necesare pentru a se asigura că activitățile de sub jurisdicția sau controlul acestora se desfășoară astfel încât să nu cauzeze prejudicii prin poluare altor state și mediului acestora și că poluarea datorată incidentelor sau activităților desfășurate sub jurisdicția sau controlul lor nu se extinde dincolo de zonele în care acestea își exercită drepturile suverane în conformitate cu prezenta convenție.
(3) Măsurile luate în temeiul prezentei părți se referă la toate sursele de poluare a mediului marin. Aceste măsuri includ, inter alia, măsurile menite să limiteze pe cât posibil:
(a) |
evacuarea substanțelor toxice, dăunătoare sau nocive, în special a celor persistente, de origine terestră, din sau prin atmosferă sau prin descărcare; |
(b) |
poluarea de către nave, în special măsurile de prevenire a accidentelor și de soluționare a cazurilor de urgență, de asigurare a siguranței operațiunilor pe mare, de prevenire a deversărilor intenționate sau neintenționate și de reglementare a proiectării, construcției, echipării, exploatării și încadrării cu personal a navelor; |
(c) |
poluarea provenind din instalațiile și dispozitivele folosite la explorarea și exploatarea resurselor naturale de pe fundul mărilor și din subsolul acestora, în special măsurile de prevenire a accidentelor și de soluționare a cazurilor de urgență, de asigurare a siguranței operațiunilor pe mare și de reglementare a proiectării, construcției, echipării, exploatării și încadrării cu personal a acestor instalații sau dispozitive. |
(d) |
poluarea provenind din alte instalații și dispozitive care funcționează în mediul marin, în special măsurile de prevenire a accidentelor și de soluționare a cazurilor de urgență, de asigurare a siguranței operațiunilor pe mare și de reglementare a proiectării, construcției, echipării, exploatării și încadrării cu personal a acestor instalații sau dispozitive; |
(4) La adoptarea măsurilor de prevenire, reducere și control al poluării mediului marin, statele se abțin de la orice intervenție nejustificată în activitățile întreprinse de alte state care își exercită drepturile și își îndeplinesc obligațiile în conformitate cu prezenta convenție.
(5) Măsurile luate în conformitate cu prezenta parte includ măsurile necesare pentru protejarea și conservarea ecosistemelor rare sau vulnerabile, precum și a habitatului speciilor și al altor forme de viață marină rare, amenințate sau pe cale de dispariție.
Articolul 195
Obligația de a nu transfera prejudiciul sau riscurile și de a nu înlocui un tip de poluare cu altul
La adoptarea măsurilor de prevenire, reducere și control al poluării mediului marin, statele acționează astfel încât să nu transfere, direct sau indirect, prejudiciul sau riscurile dintr-o zonă în alta sau să nu înlocuiască un tip de poluare cu altul.
Articolul 196
Utilizarea tehnologiilor sau introducerea unor specii străine sau noi
(1) Statele iau toate măsurile necesare pentru a preveni, reduce și controla poluarea mediului marin, provenind din utilizarea tehnologiilor în cadrul jurisdicției sau sub controlul acestora, sau introducerea intenționată sau accidentală a unor specii străine sau noi într-o anumită parte a mediului marin, care poate cauza modificări semnificative și dăunătoare acesteia.
(2) Prezentul articol nu afectează punerea în aplicare a dispozițiilor prezentei convenții privind prevenirea, reducerea și controlul poluării mediului marin.
SECȚIUNEA 2
COOPERAREA MONDIALĂ ȘI REGIONALĂ
Articolul 197
Cooperarea pe plan mondial sau regional
Statele cooperează pe plan mondial și, după caz, pe plan regional, direct sau prin intermediul organizațiilor internaționale competente, pentru a formula și a elabora norme, standarde, precum și practici și proceduri recomandate cu caracter internațional, compatibile cu prezenta convenție, în vederea protejării și conservării mediului marin, ținând seama de particularitățile regionale.
Articolul 198
Notificarea unui prejudiciu iminent sau real
Atunci când un stat ia cunoștință de cazuri în care mediul marin este în pericol iminent de a suferi prejudicii sau suferă prejudicii din cauza poluării, acesta notifică de îndată celelalte state pe care le consideră expuse acestor prejudicii, precum și organizațiile internaționale competente.
Articolul 199
Planuri de urgență împotriva poluării
În cazurile menționate la articolul 198, statele situate în zona afectată, în funcție de posibilitățile acestora, și organizațiile internaționale competente cooperează, pe cât posibil, pentru a elimina efectele poluării și pentru a preveni sau reduce prejudiciile. În acest scop, statele elaborează și promovează de comun acord planuri de urgență pentru a face față incidentelor care produc poluarea mediului marin.
Articolul 200
Studii, programe de cercetare și schimb de informații și de date
Statele cooperează, direct sau prin intermediul organizațiilor internaționale competente, pentru a promova studii, pentru a întreprinde programe de cercetare științifică și pentru a încuraja schimbul de informații și de date obținute cu privire la poluarea mediului marin. Acestea încearcă să participe activ la programele regionale și internaționale în vederea acumulării de cunoștințe necesare pentru a determina natura și gradul de poluare, expunerea la poluare, traiectoria acesteia, riscurile pe care le implică și remediile posibile.
Articolul 201
Criterii științifice pentru elaborarea reglementărilor
În lumina informațiilor și a datelor obținute în temeiul articolului 200, statele cooperează, direct sau prin intermediul organizațiilor internaționale competente, pentru a stabili criteriile științifice corespunzătoare în vederea formulării și elaborării normelor, a standardelor, a practicilor și a procedurilor recomandate pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării mediului marin.
SECȚIUNEA 3
ASISTENȚĂ TEHNICĂ
Articolul 202
Asistență științifică și tehnică pentru țările în curs de dezvoltare
Statele, direct sau prin intermediul organizațiilor internaționale competente:
(a) |
promovează programe de asistență științifică, educațională, tehnică și de alte tipuri pentru țările în curs de dezvoltare în vederea protejării și conservării mediului marin și pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării marine. Această asistență include, inter alia:
|
(b) |
asigură asistența corespunzătoare, în special pentru țările în curs de dezvoltare, în vederea reducerii efectelor incidentelor majore care pot cauza poluarea gravă a mediului marin; |
(c) |
asigură asistența corespunzătoare, în special pentru țările în curs de dezvoltare, în vederea pregătirii evaluărilor ecologice. |
Articolul 203
Tratament preferențial în favoarea țărilor în curs de dezvoltare
În sensul prevenirii, reducerii și controlului poluării mediului marin sau al reducerii efectelor acesteia, organizațiile internaționale acordă țărilor în curs de dezvoltare un tratament preferențial în ceea ce privește:
(a) |
alocarea fondurilor și a asistenței tehnice corespunzătoare și |
(b) |
utilizarea serviciilor specializate ale acestora. |
SECȚIUNEA 4
MONITORIZAREA ȘI EVALUAREA ECOLOGICĂ
Articolul 204
Monitorizarea riscurilor de poluare sau a efectelor acesteia
(1) Statele încearcă, pe cât posibil și în mod compatibil cu drepturile celorlalte state, direct sau prin intermediul organizațiilor internaționale competente, să observe, să măsoare, să evalueze și să analizeze, prin metode științifice recunoscute, riscurile de poluare a mediului marin sau efectele acestei poluări.
(2) În special, statele monitorizează efectele oricăror activități pe care le autorizează sau în care se implică pentru a stabili dacă aceste activități riscă să polueze mediul marin.
Articolul 205
Publicarea de rapoarte
Statele publică rapoarte cu privire la rezultatele obținute în temeiul articolului 204 sau prezintă rapoartele respective, la intervale corespunzătoare, organizațiilor internaționale competente, care trebuie să le pună la dispoziția tuturor celorlalte state.
Articolul 206
Evaluarea efectelor potențiale ale activităților
Atunci când statele au motive întemeiate să creadă că activitățile planificate sub jurisdicția sau sub controlul acestora pot cauza o poluare gravă sau modificări considerabile și dăunătoare ale mediului marin, acestea evaluează, pe cât posibil, efectele potențiale ale activităților respective asupra mediului marin și prezintă rapoarte cu rezultatele acestor evaluări, în modul prevăzut la articolul 205.
SECȚIUNEA 5
REGLEMENTĂRILE INTERNAȚIONALE ȘI LEGISLAȚIA NAȚIONALĂ PENTRU PREVENIREA, REDUCEREA ȘI CONTROLUL POLUĂRII MEDIULUI MARIN
Articolul 207
Poluarea de origine terestră
(1) Statele adoptă acte cu putere de lege și norme administrative pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării mediului marin de origine terestră, inclusiv poluarea provenind din fluvii, râuri, estuare, conducte și instalații de deversare, ținând seama de normele, standardele, precum și de practicile și procedurile recomandate, convenite pe plan internațional.
(2) Statele iau orice alte măsuri pe care le consideră necesare pentru prevenirea, reducerea și controlul acestei poluări.
(3) Statele încearcă să-și armonizeze politicile în această privință la nivelul regional corespunzător.
(4) Acționând în special prin intermediul organizațiilor internaționale competente sau al unei conferințe diplomatice, statele încearcă să stabilească norme, standarde, precum și proceduri și practici recomandate, cu caracter mondial și regional, pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării mediului marin de origine terestră, luând în considerare particularitățile regionale, capacitatea economică a țărilor în curs de dezvoltare și necesitatea de dezvoltare economică a acestora. Aceste norme, standarde, precum și aceste practici și proceduri recomandate sunt reexaminate periodic, după caz.
(5) Actele cu putere de lege, normele administrative, măsurile, normele, standardele, precum și practicile și procedurile recomandate menționate la alineatele (1), (2) și (4) le includ pe cele menite să reducă, pe cât posibil, evacuarea în mediul marin a substanțelor toxice, dăunătoare sau nocive, în special a celor persistente.
Articolul 208
Poluarea rezultând din activități legate de fundul mărilor care țin de jurisdicția națională
(1) Statele de coastă adoptă acte cu putere de lege și norme administrative pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării mediului marin rezultând direct sau indirect din activități legate de fundul mărilor care se află sub jurisdicția acestora și provenind de la insule artificiale, instalații și structuri aflate sub jurisdicția acestora, în temeiul articolelor 60 și 80.
(2) Statele iau orice alte măsuri pe care le consideră necesare pentru prevenirea, reducerea și controlul acestei poluări.
(3) Aceste acte cu putere de lege, norme administrative și măsuri nu trebuie să fie mai puțin eficiente decât normele, standardele și practicile și procedurile recomandate, cu caracter internațional.
(4) Statele încearcă să-și armonizeze politicile în această privință la nivelul regional corespunzător.
(5) Acționând în special prin intermediul organizațiilor internaționale competente sau al unei conferințe diplomatice, statele stabilesc norme, standarde, precum și practici și proceduri recomandate, cu caracter mondial și regional, pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării mediului marin menționate la alineatul (1). Aceste norme, standarde, precum și aceste practici și proceduri recomandate sunt reexaminate periodic, după caz.
Articolul 209
Poluarea din activități desfășurate în zonă
(1) Normele, reglementările și procedurile internaționale se stabilesc în conformitate cu partea XI pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării mediului marin din activități desfășurate în zonă. Aceste norme, reglementări și proceduri sunt reexaminate periodic, după caz.
(2) Sub rezerva dispozițiilor relevante ale prezentei secțiuni, statele adoptă acte cu putere de lege și norme administrative pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării mediului marin din activitățile în zonă întreprinse de nave sau de la instalații, structuri și alte dispozitive care le arborează pavilionul sau care sunt înmatriculate pe teritoriul acestora sau funcționează sub autoritatea acestora, după caz. Aceste acte cu putere de lege și norme administrative nu trebuie să fie mai puțin eficiente decât normele, standardele și procedurile, cu caracter internațional, menționate la alineatul (1).
Articolul 210
Poluarea prin descărcare
(1) Statele adoptă acte cu putere de lege și norme administrative pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării mediului marin prin descărcare.
(2) Statele iau orice alte măsuri pe care le consideră necesare pentru prevenirea, reducerea și controlul acestei poluări.
(3) Aceste acte cu putere de lege, norme administrative și măsuri asigură că descărcarea nu se efectuează fără permisiunea autorităților competente ale statelor.
(4) Acționând în special prin intermediul organizațiilor internaționale competente sau al unei conferințe diplomatice, statele încearcă să stabilească norme, standarde, precum și practici și proceduri recomandate, cu caracter mondial și regional, pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării respective. Aceste norme, standarde, precum și aceste practici și proceduri recomandate sunt reexaminate periodic, după caz.
(5) Descărcarea în marea teritorială și în zona economică exclusivă sau pe platforma continentală nu poate avea loc fără acordul prealabil expres al statului de coastă, care are dreptul de a autoriza, reglementa și controla această descărcare, după examinarea corespunzătoare a problemei împreună cu alte state pentru care, datorită poziției geografice, această descărcare poate avea efecte nefavorabile.
(6) Actele cu putere de lege, normele administrative și măsurile naționale nu trebuie să fie mai puțin eficiente pentru prevenirea, reducerea și controlul acestei poluări decât normele și standardele cu caracter internațional.
Articolul 211
Poluarea de către nave
(1) Acționând prin intermediul organizațiilor internaționale competente sau al unei conferințe diplomatice generale, statele stabilesc norme și standarde cu caracter internațional pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării mediului marin de către nave și promovează adoptarea, în același mod, după caz, a unor sisteme de circulație a navelor menite să reducă la minim riscul de accidente care pot cauza poluarea mediului marin, inclusiv a litoralului, și care pot aduce atingere, prin această poluare, intereselor conexe ale statelor de coastă. Aceste norme și standarde sunt, în același mod, reexaminate periodic, după caz.
(2) Statele adoptă acte cu putere de lege și norme administrative pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării mediului marin de către navele care le arborează pavilionul sau care sunt înmatriculate de acestea. Aceste acte cu putere de lege și norme administrative nu trebuie să fie mai puțin eficiente decât normele și standardele internaționale general acceptate, stabilite prin intermediul organizațiilor internaționale competente sau al unei conferințe diplomatice generale.
(3) Statele care, în vederea prevenirii, reducerii și controlului poluării mediului marin, impun navelor străine condiții specifice pentru intrarea în porturile sau în apele interioare ale acestora sau pentru efectuarea unei escale în terminalele din larg asigură publicitatea corespunzătoare acestor condiții și le comunică organizațiilor internaționale competente. Atunci când aceste condiții se stabilesc în formă identică de către două sau mai multe state de coastă în cadrul efortului de armonizare a politicilor, se indică în notificarea respectivă care sunt statele care participă la aceste acorduri de cooperare. Fiecare stat solicită comandantului navei care îi arborează pavilionul sau care este înmatriculată de statul respectiv, atunci când nava se află în marea teritorială a unui stat participant la aceste acorduri de cooperare, să furnizeze, la cererea acestui stat, informații care să indice dacă el se îndreaptă spre un stat din aceeași regiune care participă la acordurile respective și, în caz afirmativ, să precizeze dacă nava corespunde condițiilor impuse de acest stat pentru intrarea în porturile sale. Prezentul articol nu aduce atingere continuării exercitării de către o navă a dreptului de trecere inofensivă sau punerii în aplicare a articolului 25 alineatul (2).
(4) În exercitarea suveranității lor asupra mării teritoriale, statele de coastă adoptă acte cu putere de lege și norme administrative pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării mediului marin de către navele străine, inclusiv de către navele care își exercită dreptul de trecere inofensivă. Aceste acte cu putere de lege și norme administrative nu împiedică, în conformitate cu partea II secțiunea 3, trecerea inofensivă a navelor străine.
(5) În sensul punerii în aplicare prevăzute la secțiunea 6, statele de coastă pot adopta în ceea ce privește zona lor economică exclusivă acte cu putere de lege și norme administrative pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării de către nave care sunt conforme și pun în aplicare normele și standardele internaționale general acceptate, stabilite prin intermediul organizațiilor internaționale competente sau al unei conferințe diplomatice generale.
(6) |
|
(7) Normele și standardele internaționale prevăzute de prezentul articol ar trebui să le includă, inter alia, pe cele privind notificarea promptă a statelor de coastă al căror litoral sau interese conexe pot fi afectate de incidente, inclusiv de accidente maritime, care implică sau riscă să implice deversări.
Articolul 212
Poluarea din atmosferă sau prin intermediul acesteia
(1) Pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării mediului marin din atmosferă sau prin intermediul acesteia, statele adoptă acte cu putere de lege și norme administrative aplicabile spațiului aerian aflat sub suveranitatea acestora și navelor care le arborează pavilionul sau navelor sau aeronavelor înmatriculate de acestea, luând în considerare normele, standardele, precum și practicile și procedurile recomandate, convenite pe plan internațional, și siguranța navigației aeriene.
(2) Statele iau orice alte măsuri pe care le consideră necesare pentru prevenirea, reducerea și controlul acestei poluări.
(3) Acționând în special prin intermediul organizațiilor internaționale competente sau al unei conferințe diplomatice, statele încearcă să stabilească norme, standarde, precum și practici și proceduri recomandate, cu caracter mondial și regional, pentru prevenirea, reducerea și controlul acestei poluări.
SECȚIUNEA 6
PUNEREA ÎN APLICARE
Articolul 213
Punerea în aplicare cu privire la poluarea de origine terestră
Statele asigură punerea în aplicare a actelor cu putere de lege și normelor administrative adoptate în conformitate cu articolul 207 și adoptă acte cu putere de lege și norme administrative și iau orice alte măsuri necesare pentru punerea în aplicare a normelor și standardelor internaționale aplicabile, stabilite prin intermediul organizațiilor internaționale competente sau al unei conferințe diplomatice, pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării mediului marin de origine terestră.
Articolul 214
Punerea în aplicare cu privire la poluarea rezultând din activități legate de fundul mărilor
Statele asigură punerea în aplicare a actelor cu putere de lege și normelor administrative adoptate în conformitate cu articolul 208 și adoptă acte cu putere de lege și norme administrative și iau orice alte măsuri necesare pentru punerea în aplicare a normelor și standardelor internaționale aplicabile, stabilite prin intermediul organizațiilor internaționale competente sau al unei conferințe diplomatice, pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării mediului marin rezultând direct sau indirect din activități legate de fundul mărilor care se află sub jurisdicția acestora și provenind de la insule artificiale, instalații și structuri aflate sub jurisdicția acestora, în temeiul articolelor 60 și 80.
Articolul 215
Punerea în aplicare cu privire la poluarea rezultând din activități desfășurate în zonă
Punerea în aplicare a normelor, reglementărilor și procedurilor internaționale stabilite în conformitate cu partea XI pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării mediului marin rezultând din activități desfășurate în zonă este reglementată de prezenta parte.
Articolul 216
Punerea în aplicare cu privire la poluarea prin descărcare
(1) Actele cu putere de lege și normele administrative adoptate în conformitate cu prezenta convenție și normele și standardele internaționale aplicabile, stabilite prin intermediul organizațiilor internaționale competente sau al unei conferințe diplomatice pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării mediului marin prin deversare sunt puse în aplicare:
(a) |
de statul de coastă cu privire la descărcarea în marea teritorială sau zona economică exclusivă sau pe platforma continentală a acestuia; |
(b) |
de statul de pavilion cu privire la navele care îi arborează pavilionul sau navele sau aeronavele înmatriculate de acesta; |
(c) |
de orice stat cu privire la acțiunile de încărcare a deșeurilor sau a altor materiale care au loc pe teritoriul sau la terminalele din larg ale acestuia. |
(2) Nici un stat nu are obligația, în temeiul prezentului articol, de a iniția o acțiune atunci când un alt stat a inițiat deja o acțiune în conformitate cu prezentul articol.
Articolul 217
Punerea în aplicare de către statul de pavilion
(1) Statele asigură respectarea de către navele care le arborează pavilionul sau care sunt înmatriculate de acestea a normelor și standardelor internaționale aplicabile, stabilite prin intermediul organizației internaționale competente sau al unei conferințe diplomatice generale, și a actelor cu putere de lege și normelor administrative ale acestora, adoptate în conformitate cu prezenta convenție pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării mediului marin de către nave și adoptă în consecință acte cu putere de lege și norme administrative și iau orice măsuri necesare pentru punerea în aplicare a acestora. Statul de pavilion asigură punerea în aplicare efectivă a acestor norme, standarde, acte cu putere de lege și norme administrative, indiferent de locul unde s-a săvârșit încălcarea.
(2) Statele iau, în special, măsurile corespunzătoare pentru a interzice navelor care le arborează pavilionul sau care sunt înmatriculate de acestea să navigheze, atâta timp cât nu corespund normelor și standardelor internaționale prevăzute la alineatul (1), inclusiv dispozițiilor cu privire la proiectarea, construcția, echiparea și încadrarea cu personal a navelor.
(3) Statele se asigură că navele care le arborează pavilionul sau care sunt înmatriculate de acestea au la bord certificatele cerute și eliberate în temeiul normelor și standardelor internaționale menționate la alineatul (1). Statele se asigură că navele care le arborează pavilionul sunt inspectate periodic pentru a verifica dacă aceste certificate sunt conforme cu starea efectivă a navelor. Aceste certificate sunt acceptate de alte state ca dovadă a stării navelor și li se recunoaște aceeași valoare ca cea a certificatelor eliberate de acestea, cu excepția cazului în care există motive întemeiate să se creadă că starea navei nu corespunde într-o măsură importantă cu datele din certificat.
(4) În cazul în care o navă săvârșește o încălcare a normelor și standardelor stabilite prin intermediul organizației internaționale competente sau al unei conferințe diplomatice generale, statul de pavilion, fără a aduce atingere articolelor 218, 220 și 228, recurge la investigarea imediată și, după caz, inițiază o acțiune pentru încălcarea prezumtivă, indiferent de locul unde s-a săvârșit încălcarea sau de locul unde s-a produs sau a fost observată poluarea cauzată de această încălcare.
(5) Statul de pavilion care efectuează o anchetă asupra încălcării poate solicita asistență din partea oricărui alt stat a cărui cooperare ar putea fi utilă pentru clarificarea circumstanțelor cazului. Statele se străduiesc să îndeplinească cerințele corespunzătoare ale statului de pavilion.
(6) La solicitarea scrisă a unui stat, statele investighează orice încălcare suspectată de a fi fost săvârșită de către navele care le arborează pavilionul. În cazul în care ajung la concluzia că dețin suficiente dovezi pentru a iniția o acțiune pentru încălcarea prezumtivă, statele de pavilion inițiază de îndată acțiunea în conformitate cu legile lor.
(7) Statele de pavilion informează de îndată statul solicitant și organizația internațională competentă cu privire la acțiunea inițiată și la rezultatul acesteia. Toate statele au acces la aceste informații.
(8) Sancțiunile prevăzute de actele cu putere de lege și normele administrative ale statelor pentru navele care le arborează pavilionul trebuie să fie suficient de severe pentru a descuraja încălcările, indiferent de locul unde sunt săvârșite.
Articolul 218
Punerea în aplicare de către statul de port
(1) Atunci când o navă se află de bunăvoie într-un port sau la un terminal din larg al unui stat, acest stat poate să inițieze o acțiune iar, atunci când mijloacele de probă o justifică, să inițieze o acțiune pentru orice deversare efectuată de pe acest vas dincolo de apele interioare, marea teritorială sau zona economică exclusivă a statului respectiv, prin încălcarea normelor și standardelor internaționale aplicabile, stabilite prin intermediul organizației internaționale competente sau al unei conferințe diplomatice generale.
(2) Statul de port inițiază o acțiune în temeiul alineatului (1) pentru o încălcare săvârșită prin deversările efectuate în apele interioare, marea teritorială sau zona economică exclusivă a unui alt stat numai în cazul în care o cere acest stat, statul de pavilion sau un stat care a suferit sau riscă să sufere prejudicii datorită încălcării săvârșite prin aceste deversări sau în cazul în care această încălcare a cauzat sau riscă să cauzeze poluarea în apele interioare, marea teritorială sau zona economică exclusivă a statului care inițiază acțiunea.
(3) Atunci când o navă se află de bunăvoie într-un port sau la un terminal din larg al unui stat, acest stat se străduiește să dea curs, pe cât posibil, cererilor oricărui stat privind investigarea încălcării săvârșite prin deversare menționate la alineatul (1), despre care se crede că s-a produs, a cauzat sau a riscat să cauzeze prejudicii în apele interioare, marea teritorială sau zona economică exclusivă a statului solicitant. Statul de port se străduiește, de asemenea, să dea curs, pe cât posibil, cererilor statului de pavilion privind investigarea acestei încălcări, indiferent de locul unde a fost săvârșită.
(4) Dosarul anchetei efectuate de către un stat de port în temeiul prezentului articol este transmis, la cerere, statului de pavilion sau statului de coastă. O acțiune inițiată de către statul de port pe baza acestei anchete poate fi suspendată, sub rezerva secțiunii 7, la cererea statului de coastă, în cazul în care încălcarea a fost săvârșită în apele interioare, marea teritorială sau zona economică exclusivă a acestuia. Mijloacele de probă și dosarul cauzei, precum și orice cauțiune sau altă garanție financiară depusă la autoritățile statului de port se transmit în acest caz statului de coastă. Această transmitere exclude posibilitatea continuării acțiunii în statul de port.
Articolul 219
Măsuri privind navigabilitatea navelor pentru evitarea poluării
Sub rezerva dispozițiilor secțiunii 7, statele care, la cerere sau din proprie inițiativă, constată că o navă aflată într-unul din porturile sau la unul din terminalele din larg ale acestora încalcă normele și standardele internaționale aplicabile privind navigabilitatea navelor și riscă, în consecință, să cauzeze prejudicii mediului marin, iau, pe cât posibil, măsuri administrative pentru a împiedica această navă să plece în cursă. Statele respective pot permite navei să plece doar spre cel mai apropiat șantier naval de reparații și, după înlăturarea cauzelor încălcării, permit navei să-și continue ruta de îndată.
Articolul 220
Punerea în aplicare de către statul de coastă
(1) Atunci când o navă se află de bunăvoie într-un port sau la un terminal din larg al unui stat, acest stat poate să inițieze o acțiune, sub rezerva secțiunii 7, pentru orice încălcare a actelor cu putere de lege și normelor administrative ale acestuia, adoptate în conformitate cu prezenta convenție, sau a normelor și standardelor internaționale aplicabile pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării de către nave, în cazul în care încălcarea a fost săvârșită în marea teritorială sau zona economică exclusivă a statului respectiv.
(2) Atunci când există motive întemeiate să se creadă că o navă care navighează în marea teritorială a unui stat a încălcat, în timpul trecerii sale prin aceasta, actele cu putere de lege și normele administrative ale acestui stat adoptate în conformitate cu prezenta convenție sau normele și standardele internaționale aplicabile pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării de către nave, statul respectiv poate, fără a aduce atingere aplicării dispozițiilor relevante ale părții II secțiunea 3, să recurgă la o inspectare fizică a navei pentru constatarea încălcării și, atunci când mijloacele de probă o justifică, să inițieze o acțiune, inclusiv să ordone reținerea navei, în conformitate cu dreptul său intern, sub rezerva dispozițiilor secțiunii 7.
(3) Atunci când există motive întemeiate să se creadă că o navă care navighează în zona economică exclusivă sau în marea teritorială a unui stat a încălcat, în zona economică exclusivă, normele și standardele internaționale aplicabile pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării de către nave sau actele cu putere de lege și normele administrative pe care statul respectiv le-adoptă în conformitate cu aceste norme și standarde și pe care le pune în aplicare, acest stat poate solicita navei să furnizeze informații privind identitatea și portul de înmatriculare, ultimul și următorul port de escală și alte informații relevante necesare pentru a stabili dacă a fost săvârșită o încălcare.
(4) Statele adoptă acte cu putere de lege și norme administrative și iau, de asemenea, alte măsuri pentru ca navele care le arborează pavilionul să respecte cerințele de acordare de informații în temeiul alineatului (3).
(5) Atunci când există motive întemeiate să se creadă că o navă care navighează în zona economică exclusivă sau în marea teritorială a unui stat, a săvârșit, în zona economică exclusivă, o încălcare menționată la alineatul (3), rezultând într-o deversare substanțială care cauzează sau riscă să cauzeze o poluare gravă a mediului marin, acest stat poate să recurgă la o inspectare fizică a navei pentru a constata dacă a fost săvârșită o încălcare, în cazul în care nava refuză să ofere informații sau informațiile furnizate de către navă diferă în mod clar de situația de fapt evidentă și în cazul în care circumstanțele cazului justifică această inspecție.
(6) Atunci când există probe obiective clare că o navă care navighează în zona economică exclusivă sau în marea teritorială a unui stat a săvârșit, în zona economică exclusivă, o încălcare menționată la alineatul (3), rezultând într-o deversare care cauzează sau riscă să cauzeze prejudicii grave litoralului sau intereselor conexe ale statului de coastă, sau oricăror resurse ale mării teritoriale sau ale zonei economice exclusive ale acestuia, statul respectiv poate, sub rezerva secțiunii 7, în cazul în care mijloacele de probă o justifică, să inițieze o acțiune, inclusiv să ordone reținerea navei, în conformitate cu dreptul său intern.
(7) Fără a aduce atingere dispozițiilor alineatului (6), în toate cazurile în care au fost stabilite proceduri corespunzătoare, fie prin intermediul organizației internaționale competente, fie convenite în alt mod, pentru garantarea respectării obligațiilor privind depunerea unei cauțiuni sau a unei alte garanții financiare corespunzătoare, statul de coastă, în cazul în care este obligat prin aceste proceduri, autorizează nava să-și continue ruta.
(8) Dispozițiile alineatelor (3), (4), (5), (6) și (7) se aplică, de asemenea, actelor cu putere de lege și normelor administrative naționale adoptate în temeiul articolului 211 alineatul (6).
Articolul 221
Măsuri de evitare a poluării rezultând dintr-un accident maritim
(1) Nici o dispoziție a prezentei părți nu aduce atingere dreptului pe care îl au statele, în temeiul dreptului internațional, atât cutumiar, cât și convențional, de a lua și de a pune în aplicare dincolo de marea teritorială, măsuri proporționale cu prejudiciile pe care le-au suferit efectiv sau pe care riscă să le sufere pentru a-și proteja litoralul sau interesele conexe, inclusiv pescuitul, împotriva poluării sau riscului de poluare rezultând dintr-un accident maritim sau din acte legate de un astfel de accident, de la care sunt de așteptat în mod rezonabil consecințe dăunătoare majore.
(2) În sensul prezentului articol, prin „accident maritim” se înțelege un abordaj, o eșuare sau alt incident de navigație sau eveniment survenit la bordul sau în exteriorul unei nave și care determină daune materiale sau o amenințare iminentă de daune materiale pentru o navă sau pentru încărcătura acesteia.
Articolul 222
Punerea în aplicare cu privire la poluarea din atmosferă sau prin intermediul acesteia
Statele pun în aplicare, în cadrul spațiului aerian aflat sub suveranitatea lor sau cu privire la navele care le arborează pavilionul sau la navele sau aeronavele înmatriculate de acestea, actele cu putere de lege și normele administrative pe care le-au adoptat în conformitate cu articolul 212 alineatul (1) și cu alte dispoziții ale prezentei convenții și adoptă acte cu putere de lege și norme administrative și iau alte măsuri necesare pentru punerea în aplicare a normelor și standardelor internaționale aplicabile, stabilite prin intermediul organizațiilor internaționale competente sau al unei conferințe diplomatice, în vederea prevenirii, reducerii și controlului poluării din atmosferă sau prin intermediul acesteia a mediului marin, în conformitate cu toate normele și standardele internaționale relevante cu privire la siguranța navigației aeriene.
SECȚIUNEA 7
GARANȚII
Articolul 223
Măsuri de facilitare a desfășurării unei acțiuni
În acțiunile inițiate în temeiul prezentei părți, statele iau măsuri pentru facilitarea audierii martorilor și a admiterii probelor prezentate de către autoritățile unui alt stat sau de către organizația internațională competentă, și facilitează participarea la acțiune a reprezentanților oficiali ai organizației internaționale competente, ai statului de pavilion și ai oricărui stat afectat de poluarea care rezultă în urma unei încălcări. Reprezentanții oficiali care participă la această acțiune au drepturile și obligațiile prevăzute de dreptul intern sau de dreptul internațional.
Articolul 224
Exercitarea atribuțiilor de executare
Atribuțiile de executare față de navele străine în temeiul prezentei părți pot fi exercitate numai de funcționari sau de navele de război, aeronavele militare sau alte nave sau aeronave care poartă însemne exterioare indicând clar că sunt destinate unui serviciu public și care sunt autorizate în acest scop.
Articolul 225
Obligația de a evita consecințele nefaste în exercitarea atribuțiilor de executare
În exercitarea atribuțiilor de executare față de navele străine, în temeiul prezentei convenții, statele nu trebuie să pună în pericol siguranța navigației, nici să expună o navă unui risc sau să o conducă într-un port sau într-un loc de ancorare periculos, nici să expună mediul marin unui risc excesiv.
Articolul 226
Investigarea navelor străine
(1) |
|
(2) Statele cooperează la elaborarea procedurilor de evitare a inspectării fizice inutile a navelor pe mare.
Articolul 227
Nediscriminarea față de navele străine
Atunci când își exercită drepturile și își îndeplinesc obligațiile în temeiul prezentei părți, statele nu supun navele nici unui alt stat vreunei discriminări de drept sau de fapt.
Articolul 228
Suspendarea acțiunii și restricții la inițierea acesteia
(1) Atunci când un stat inițiază o acțiune în vederea impunerii de sancțiuni pentru încălcarea actelor cu putere de lege și normelor administrative aplicabile sau a normelor și standardelor internaționale cu privire la prevenirea, reducerea și controlul poluării de către nave, săvârșită de o navă străină dincolo de marea teritorială a statului care inițiază acțiunea, această acțiune se suspendă de îndată ce statul de pavilion inițiază el însuși o acțiune pentru aceeași încălcare, în termen de șase luni de la inițierea primei acțiuni, cu excepția cazului în care aceasta se referă la un caz de prejudiciu grav cauzat statului de coastă sau a cazului în care statul de pavilion respectiv și-a neglijat în mod repetat obligația de a pune în aplicare efectiv normele și standardele internaționale în vigoare față de încălcările săvârșite de navele acestuia. Atunci când statul de pavilion cere suspendarea acțiunii în conformitate cu prezentul articol, acesta transmite în termen util statului care a inițiat acțiunea un dosar complet al cauzei și actele de procedură. După pronunțarea unei hotărâri cu privire la acțiunea inițiată de statul de pavilion, se dispune încetarea acțiunii. După acoperirea cheltuielilor de procedură, orice cauțiune sau orice altă garanție financiară depusă cu privire la această acțiune este restituită de către statul de coastă.
(2) Nu se mai poate iniția o acțiune în vederea impunerii de sancțiuni împotriva unor nave străine după expirarea unui termen de trei ani de la data săvârșirii încălcării, și nici un stat nu poate iniția o astfel de acțiune, în cazul în care aceasta a fost deja inițiată de un alt stat, sub rezerva dispozițiilor alineatului (1).
(3) Dispozițiile prezentului articol nu aduc atingere dreptului statului de pavilion de a lua toate măsurile, inclusiv dreptul de a iniția o acțiune, în conformitate cu dreptul său intern, indiferent de acțiunea inițiată anterior de către un alt stat.
Articolul 229
Inițierea de proceduri civile
Nici o dispoziție a prezentei convenții nu aduce atingere dreptului de inițiere a unor proceduri civile în caz de pierderi sau prejudicii rezultând din poluarea mediului marin.
Articolul 230
Sancțiuni pecuniare și respectarea drepturilor recunoscute ale acuzatului
(1) Se pot impune numai sancțiuni pecuniare pentru încălcările actelor cu putere de lege și normelor administrative naționale sau a normelor și standardelor internaționale aplicabile privind prevenirea, reducerea și controlul poluării mediului marin, săvârșite de nave străine dincolo de marea teritorială.
(2) Se pot impune numai sancțiuni pecuniare pentru încălcările actelor cu putere de lege și normelor administrative naționale sau a normelor și standardelor internaționale aplicabile privind prevenirea, reducerea și controlul poluării mediului marin, săvârșite de nave străine în marea teritorială, cu excepția cazului în care este vorba de un act de poluare grav și intenționat în marea teritorială.
(3) În desfășurarea acțiunii inițiate pentru aceste încălcări săvârșite de către o navă străină care pot avea ca rezultat impunerea de sancțiuni, se respectă drepturile recunoscute ale acuzatului.
Articolul 231
Notificarea statului de pavilion și a altor state interesate
Statele adresează de îndată o notificare statului de pavilion și oricărui alt stat interesat cu privire la orice măsuri luate în temeiul secțiunii 6 împotriva navelor străine și prezintă statului de pavilion toate rapoartele oficiale cu privire la aceste măsuri. Cu toate acestea, în ceea ce privește încălcările săvârșite în marea teritorială, obligațiile menționate anterior ale statului de coastă se aplică numai măsurilor luate în cadrul acțiunii. Agenții diplomatici sau funcționarii consulari și, pe cât posibil, autoritatea maritimă a statului de pavilion sunt informați de îndată cu privire la toate măsurile luate în temeiul secțiunii 6 împotriva navelor străine.
Articolul 232
Răspunderea statelor pentru măsurile de punere în aplicare
Statele sunt răspunzătoare pentru prejudiciile sau pierderile imputabile acestora în urma măsurilor luate în temeiul secțiunii 6, atunci când aceste măsuri sunt ilicite sau le depășesc pe cele necesare în mod rezonabil în lumina informațiilor disponibile. Statele prevăd căi de atac în tribunalele lor pentru acțiuni în despăgubiri cu privire la aceste prejudicii sau pierderi.
Articolul 233
Garanții privind strâmtorile folosite pentru navigația internațională
Nici o dispoziție a secțiunilor 5, 6 și 7 nu aduce atingere regimului juridic al strâmtorilor folosite pentru navigația internațională. Cu toate acestea, în cazul în care o navă străină, alta decât cele prevăzute la secțiunea 10, a săvârșit o încălcare a actelor cu putere de lege și normelor administrative menționate la articolul 42 alineatul (1) literele (a) și (b), cauzând sau riscând să cauzeze prejudicii grave mediului marin al strâmtorilor, statele riverane la strâmtori pot lua măsurile corespunzătoare de punere în aplicare și, în acest caz, respectă mutatis mutandis dispozițiile prezentei secțiuni.
SECȚIUNEA 8
ZONE ACOPERITE DE GHEAȚĂ
Articolul 234
Zone acoperite de gheață
Statele de coastă au dreptul de a adopta și de a pune în aplicare acte cu putere de lege și norme administrative nediscriminatorii pentru prevenirea, reducerea și controlul poluării mediului marin de către nave în zone acoperite de gheață aflate în limitele zonei economice exclusive, acolo unde condițiile climatice deosebit de severe și prezența gheții care acoperă aceste zone în cea mai mare parte a anului creează obstacole sau pericole ieșite din comun pentru navigație, iar poluarea mediului marin ar putea cauza prejudicii grave sau perturbarea ireversibilă a echilibrului ecologic. Aceste acte cu putere de lege și norme administrative țin seama în mod corespunzător de navigație, precum și de protecția și de conservarea mediului marin pe baza celor mai sigure date științifice disponibile.
SECȚIUNEA 9
RESPONSABILITATE ȘI RĂSPUNDERE
Articolul 235
Responsabilitate și răspundere
(1) Statele sunt responsabile pentru îndeplinirea obligațiilor lor internaționale privind protecția și conservarea mediului marin. Ele își angajează răspunderea în conformitate cu dreptul internațional.
(2) Statele se asigură că dreptul lor intern oferă căi de atac care permit obținerea unei despăgubiri prompte și adecvate sau a altei compensații pentru prejudicii cauzate de poluarea mediului marin de către persoanele fizice sau juridice aflate sub jurisdicția lor.
(3) În vederea asigurării unei despăgubiri prompte și adecvate pentru toate prejudiciile cauzate de poluarea mediului marin, statele cooperează la punerea în aplicare a dreptului internațional existent și la dezvoltarea dreptului internațional privind responsabilitatea și răspunderea pentru evaluarea și despăgubirea prejudiciilor și soluționarea litigiilor conexe, precum și, după caz, elaborarea criteriilor și a procedurilor de plată a despăgubirilor adecvate, precum asigurarea obligatorie sau fondurile de despăgubire.
SECȚIUNEA 10
IMUNITATE SUVERANĂ
Articolul 236
Imunitate suverană
Dispozițiile prezentei convenții privind protecția și conservarea mediului marin nu se aplică nici navelor de război sau navelor auxiliare, nici altor nave sau aeronave deținute sau exploatate de către un stat și utilizate, în momentul respectiv, exclusiv pentru serviciul public necomercial. Cu toate acestea, fiecare stat se asigură, prin adoptarea unor măsuri corespunzătoare care să nu afecteze funcționarea sau capacitatea operațională a acestor nave sau aeronave deținute sau exploatate de către acesta, că navele sau aeronavele respective acționează, pe cât posibil, în mod rezonabil și compatibil cu prezenta convenție.
SECȚIUNEA 11
OBLIGAȚIILE CARE DECURG DIN ALTE CONVENȚII PRIVIND PROTECȚIA ȘI CONSERVAREA MEDIULUI MARIN
Articolul 237
Obligațiile care decurg din alte convenții privind protecția și conservarea mediului marin
(1) Dispozițiile prezentei părți nu aduc atingere obligațiilor specifice care le revin statelor în temeiul convențiilor și acordurilor speciale încheiate anterior cu privire la protecția și conservarea mediului marin și nici acordurilor care pot fi încheiate în vederea promovării principiilor generale enunțate în prezenta convenție.
(2) Obligațiile specifice care le revin statelor în temeiul convențiilor speciale cu privire la protecția și conservarea mediului marin ar trebui îndeplinite într-un mod compatibil cu principiile și obiectivele generale ale prezentei convenții.
PARTEA XIII
CERCETAREA ȘTIINȚIFICĂ MARINĂ
SECȚIUNEA 1
DISPOZIȚII GENERALE
Articolul 238
Dreptul de a efectua cercetări științifice marine
Toate statele, indiferent de poziția lor geografică, și organizațiile internaționale competente au dreptul de a efectua cercetări științifice marine sub rezerva drepturilor și obligațiilor celorlalte state, astfel cum sunt definite prin prezenta convenție.
Articolul 239
Promovarea cercetării științifice marine
Statele și organizațiile internaționale competente promovează și facilitează dezvoltarea și desfășurarea cercetării științifice marine în conformitate cu prezenta convenție.
Articolul 240
Principii generale pentru desfășurarea cercetării științifice marine
În efectuarea cercetării științifice marine, se aplică următoarele principii:
(a) |
cercetarea științifică marină se efectuează exclusiv în scopuri pașnice; |
(b) |
cercetarea științifică marină se efectuează cu metode și mijloace științifice adecvate compatibile cu prezenta convenție; |
(c) |
cercetarea științifică marină nu împiedică în mod nejustificat celelalte utilizări legitime ale mării compatibile cu prezenta convenție și este luată în considerare în mod corespunzător în cursul acestor utilizări; |
(d) |
cercetarea științifică marină se efectuează în conformitate cu toate reglementările relevante adoptate în conformitate cu prezenta convenție, inclusiv cele pentru protecția și conservarea mediului marin. |
Articolul 241
Nerecunoașterea cercetării științifice marine ca bază juridică pentru revendicări
Cercetarea științifică marină nu constituie baza juridică pentru nici o revendicare asupra unei părți oarecare a mediului marin sau a resurselor sale.
SECȚIUNEA 2
COOPERAREA INTERNAȚIONALĂ
Articolul 242
Promovarea cooperării internaționale
(1) Statele și organizațiile internaționale competente promovează cooperarea internațională în domeniul cercetării științifice marine în scopuri pașnice, în conformitate cu principiul respectării suveranității și a jurisdicției și pe baza avantajului reciproc.
(2) În acest context, fără a aduce atingere drepturilor și obligațiilor statelor în temeiul prezentei convenții, acționând în aplicarea prezentei părți, un stat asigură celorlalte state, după caz, posibilitatea de a obține prin intermediul său sau în cooperare cu el, informațiile necesare pentru prevenirea și controlul prejudiciilor aduse sănătății și siguranței persoanelor, precum și mediului marin.
Articolul 243
Crearea condițiilor favorabile
Statele și organizațiile internaționale competente cooperează, prin intermediul încheierii unor acorduri bilaterale și multilaterale, pentru a crea condiții favorabile efectuării cercetării științifice marine în mediul marin și pentru a reuni eforturile depuse de către cercetători la studierea naturii fenomenelor și a proceselor care au loc în mediul marin, precum și a relațiilor dintre acestea.
Articolul 244
Publicarea și difuzarea informațiilor și a cunoștințelor
(1) În conformitate cu prezenta convenție și pe căile adecvate, statele și organizațiile internaționale competente publică și difuzează informații privind programele majore propuse și obiectivele acestora, precum și cunoștințele obținute prin cercetarea științifică marină.
(2) În acest scop, statele, atât individual, cât și în cooperare cu alte state și cu organizațiile internaționale competente, promovează în mod activ difuzarea datelor și a informațiilor științifice și transferul de cunoștințe obținute prin cercetarea științifică marină, în special către țările în curs de dezvoltare, precum și consolidarea capacității autonome de cercetare științifică marină a țărilor în curs de dezvoltare, prin intermediul, inter alia, al programelor de învățământ și de formare adecvată a personalului tehnic și științific al acestora.
SECȚIUNEA 3
DESFĂȘURAREA ȘI PROMOVAREA CERCETĂRII ȘTIINȚIFICE MARINE
Articolul 245
Cercetarea științifică marină în marea teritorială
În exercitarea suveranității lor, statele de coastă au dreptul exclusiv de a reglementa, autoriza și desfășura cercetare științifică marină în marea lor teritorială. Această cercetare științifică marină se desfășoară numai cu consimțământul expres și în condițiile stabilite de statul de coastă.
Articolul 246
Cercetarea științifică marină în zona economică exclusivă și pe platforma continentală
(1) În exercitarea jurisdicției lor, statele de coastă au dreptul de a reglementa, autoriza și desfășura cercetare științifică marină în zona lor economică exclusivă și pe platforma lor continentală în conformitate cu dispozițiile relevante ale prezentei convenții.
(2) Cercetarea științifică marină în zona economică exclusivă și pe platforma continentală se desfășoară cu consimțământul statului de coastă.
(3) În condiții normale, statele de coastă își dau consimțământul pentru ca proiectele de cercetare științifică marină ale altor state sau ale organizațiilor internaționale competente în zona lor economică exclusivă sau pe platforma lor continentală să se desfășoare în conformitate cu prezenta convenție, exclusiv în scopuri pașnice și în vederea acumulării cunoștințelor științifice despre mediul marin în interesul întregii umanități. În acest scop, statele de coastă stabilesc norme și proceduri care să asigure acordarea consimțământului fără tergiversări sau refuzuri nejustificate.
(4) În sensul aplicării alineatului (3), pot exista condiții normale și în absența relațiilor diplomatice dintre statul de coastă și statul care efectuează cercetarea.
(5) Cu toate acestea, statele de coastă pot refuza, în mod discreționar, să-și dea acordul pentru desfășurarea unui proiect de cercetare științifică marină al unui alt stat sau al unei organizații internaționale competente în zona economică exclusivă sau pe platforma continentală a statului de coastă, în cazul în care acest proiect:
(a) |
are repercusiuni directe în ceea ce privește explorarea și exploatarea resurselor naturale, regenerabile sau neregenerabile; |
(b) |
implică forarea în platforma continentală, folosirea explozibililor sau introducerea de substanțe nocive în mediul marin; |
(c) |
presupune construirea, exploatarea sau utilizarea unor insule artificiale, instalații și structuri menționate la articolele 60 și 80; |
(d) |
conține informații comunicate în temeiul articolului 248 privind natura și obiectivele proiectului care sunt inexacte sau în cazul în care statul sau organizația internațională competentă care efectuează cercetarea are obligații majore neachitate față de statul de coastă în urma unui proiect de cercetare anterior. |
(6) Fără a aduce atingere dispozițiilor alineatului (5), statele de coastă nu își pot exercita dreptul discreționar de a refuza consimțământul în temeiul literei (a) de la alineatul menționat anterior cu privire la proiectele de cercetare științifică marină care urmează să se desfășoare în conformitate cu dispozițiile prezentei părți pe platforma continentală, la o distanță de peste 200 de mile marine de la liniile de bază de la care se măsoară lățimea mării teritoriale, în afara zonelor specifice pe care statele de coastă le pot desemna în mod public, în orice moment, ca zone în care au loc sau în care vor avea loc, în termen rezonabil, exploatări sau operațiuni detaliate de explorare concentrate în zonele respective. Statele de coastă notifică, în termen rezonabil, desemnarea acestor zone, precum și orice alte modificări, dar nu au obligația de a furniza detalii cu privire la operațiunile din zonele respective.
(7) Dispozițiile alineatului (6) nu aduc atingere drepturilor statelor de coastă asupra platformei continentale, astfel cum sunt stabilite prin articolul 77.
(8) Activitățile de cercetare științifică marină prevăzute de prezentul articol nu trebuie să împiedice în mod nejustificat activitățile întreprinse de statele de coastă în exercitarea drepturilor suverane și a jurisdicției prevăzute de prezenta convenție.
Articolul 247
Proiecte de cercetare științifică marină întreprinse de organizații internaționale sau sub auspiciile acestora
Un stat de coastă care este membru al unei organizații internaționale sau are un acord bilateral cu o organizație internațională și în a cărui zonă economică exclusivă sau pe a cărui platformă continentală organizația dorește să efectueze un proiect de cercetare științifică marină, în mod direct sau sub auspiciile sale, se consideră că a autorizat realizarea proiectului în conformitate cu specificațiile convenite, în cazul în care acest stat a aprobat proiectul în detaliu atunci când organizația a hotărât să-l întreprindă sau în cazul în care dorește să participe la acesta și nu a exprimat nici o obiecție în termen de patru luni de la data la care organizația a notificat proiectul statului de coastă.
Articolul 248
Obligația de a furniza informații statului de coastă
Statele și organizațiile internaționale competente care intenționează să desfășoare cercetări științifice marine în zona economică exclusivă sau pe platforma continentală a unui stat de coastă pun la dispoziția acestui stat, cu șase luni înainte de data prevăzută pentru începerea proiectului de cercetare științifică marină, o descriere completă cu privire la:
(a) |
natura și obiectivele proiectului; |
(b) |
metoda și mijloacele care urmează să fie folosite, inclusiv denumirea, tonajul, tipul și clasa navelor și o descriere a echipamentului științific; |
(c) |
zonele geografice exacte în care urmează să se desfășoare proiectul; |
(d) |
datele preconizate pentru prima sosire și pentru plecarea definitivă a navelor de cercetare sau de instalare și de retragere a echipamentului de cercetare, după caz; |
(e) |
denumirea instituției care patronează proiectul de cercetare, numele directorului acesteia și al persoanei responsabile cu proiectul și |
(f) |
măsura în care se consideră că statul de coastă ar trebui să poată participa sau să fie reprezentat în cadrul proiectului. |
Articolul 249
Obligația de respectare a anumitor condiții
(1) Atunci când desfășoară cercetări științifice marine în zona economică exclusivă sau pe platforma continentală a unui stat de coastă, statele și organizațiile internaționale competente trebuie să se conformeze următoarelor condiții:
(a) |
să asigure dreptul statului de coastă, în cazul în care acesta o dorește, de a lua parte sau de a fi reprezentat în cadrul proiectului de cercetare științifică marină, în special la bordul navelor de cercetare sau al altor ambarcațiuni sau instalații de cercetare științifică, pe cât posibil, fără plata vreunei remunerații către cercetătorii statului de coastă și fără obligația de a contribui la costurile proiectului; |
(b) |
să pună la dispoziția statului de coastă, la cererea acestuia, rapoarte preliminare, de îndată ce este posibil, precum și rezultatele și concluziile finale după finalizarea cercetării; |
(c) |
să se angajeze să asigure accesul statului de coastă, la cererea acestuia, la toate datele și eșantioanele obținute în cadrul proiectului de cercetare științifică marină și, de asemenea, să-i furnizeze acestuia date care pot fi reproduse și eșantioane care pot fi fragmentate fără să le fie afectată valoarea științifică; |
(d) |
să ofere statului de coastă, la cerere, o evaluare a acestor date, eșantioane și rezultate ale cercetării sau să ofere asistență la evaluarea și interpretarea acestora; |
(e) |
să se asigure, sub rezerva alineatului (2), că rezultatele cercetării sunt disponibile opiniei publice internaționale prin intermediul canalelor naționale sau internaționale adecvate, de îndată ce este posibil; |
(f) |
să informeze de îndată statul de coastă cu privire la orice schimbare majoră intervenită în programul de cercetare; |
(g) |
să îndepărteze instalațiile sau echipamentul de cercetare științifică de îndată ce proiectul s-a finalizat, cu excepția cazului în care s-a convenit altfel. |
(2) Prezentul articol nu aduce atingere condițiilor stabilite prin actele cu putere de lege și normele administrative ale statului de coastă în ceea ce privește exercitarea dreptului său discreționar de a acorda sau de a refuza consimțământul în temeiul articolului 246 alineatul (5), inclusiv obligația de obținere a acordului său prealabil pentru difuzarea pe plan internațional a rezultatelor cercetărilor unui proiect de importanță directă pentru explorarea și exploatarea resurselor naturale.
Articolul 250
Comunicări privind proiectele de cercetare științifică marină
Comunicările privind proiectele de cercetare științifică marină se efectuează prin intermediul unor canale oficiale adecvate, cu excepția cazului în care s-a convenit altfel.
Articolul 251
Criterii generale și linii directoare
Statele se străduiesc să promoveze, prin intermediul organizațiilor internaționale competente, stabilirea unor criterii generale și a unor linii directoare pentru a ajuta statele la constatarea naturii și a implicațiilor cercetării științifice marine.
Articolul 252
Consimțământul tacit
Statele sau organizațiile internaționale competente pot pune în execuție un proiect de cercetare științifică marină la expirarea unui termen de șase luni de la data la care informațiile necesare în temeiul articolului 248 au fost comunicate statului de coastă, cu excepția cazului în care, în termen de patru luni de la primirea comunicării conținând aceste informații, statul de coastă informează statul sau organizația care efectuează cercetările că:
(a) |
refuză să-și dea consimțământul în temeiul dispozițiilor articolului 246 sau |
(b) |
informațiile oferite de statul sau de organizația internațională competentă respectivă privind natura sau obiectivele proiectului contrazic în mod evident realitatea sau |
(c) |
are nevoie de informații suplimentare relevante în ceea ce privește condițiile și informațiile menționate la articolele 248 și 249 sau |
(d) |
există obligații neachitate în legătură cu un proiect de cercetare științifică marină anterior, desfășurat de statul sau de organizația respectivă, care decurg din condițiile stabilite la articolul 249. |
Articolul 253
Suspendarea sau încetarea activităților de cercetare științifică marină
(1) Un stat de coastă are dreptul de a cere suspendarea oricăror activități de cercetare științifică marină aflate în desfășurare în zona sa economică exclusivă sau pe platforma sa continentală în cazul în care:
(a) |
activitățile de cercetare nu se desfășoară în conformitate cu informațiile comunicate în temeiul articolului 248 care au stat la baza consimțământului acordat de statul de coastă sau |
(b) |
statul sau organizația internațională competentă care desfășoară activitățile de cercetare nu se conformează dispozițiilor articolului 249 privind drepturile statului de coastă în legătură cu proiectul de cercetare științifică marină. |
(2) Un stat de coastă are dreptul de a cere încetarea oricăror activități de cercetare științifică marină în cazurile de nerespectare a dispozițiilor articolului 248 care echivalează cu o modificare majoră a proiectului sau a activităților de cercetare.
(3) Un stat de coastă poate, de asemenea, să ceară încetarea activităților de cercetare științifică marină, în cazul în care nu se remediază într-un termen rezonabil oricare dintre situațiile menționate la alineatul (1).
(4) După primirea notificării de către statul de coastă a deciziei sale de a ordona suspendarea sau încetarea, statele sau organizațiile internaționale competente autorizate să desfășoare activități de cercetare științifică marină încetează activitățile de cercetare care fac obiectul notificării respective.
(5) Un ordin de suspendare în temeiul alineatului (1) este revocat de către statul de coastă, iar activitățile de cercetare științifică marină pot continua din momentul în care statul sau organizația internațională competentă a îndeplinit condițiile prevăzute la articolele 248 și 249.
Articolul 254
Drepturile statelor vecine fără ieșire la mare și ale statelor vecine dezavantajate din punct de vedere geografic
(1) Statele și organizațiile internaționale competente care au prezentat unui stat de coastă un proiect de cercetare științifică marină menționat la articolul 249 alineatul (3) informează statele vecine fără ieșire la mare și statele vecine dezavantajate din punct de vedere geografic cu privire la proiectul de cercetare propus și notifică aceasta statului de coastă.
(2) După primirea consimțământului din partea statului de coastă respectiv pentru proiectul de cercetare științifică marină propus, în conformitate cu articolul 246 și cu alte dispoziții relevante ale prezentei convenții, statele și organizațiile internaționale competente care desfășoară acest proiect furnizează statelor vecine fără ieșire la mare și statelor vecine dezavantajate din punct de vedere geografic, la cererea acestora și după caz, informațiile relevante menționate la articolul 248 și articolul 249 alineatul (1) litera (f).
(3) Statelor vecine fără ieșire la mare și statelor vecine dezavantajate din punct de vedere geografic menționate anterior li se oferă, la cerere, posibilitatea de a participa, ori de câte ori este posibil, la proiectul de cercetare științifică marină propus prin intermediul unor experți calificați desemnați de acestea și față de care statul de coastă nu are obiecții, în conformitate cu condițiile convenite pentru desfășurarea proiectului, pe baza dispozițiilor prezentei convenții, între statul de coastă interesat și statul sau organizațiile internaționale competente care desfășoară cercetarea științifică marină.
(4) Statele și organizațiile internaționale competente menționate la alineatul (1) furnizează statelor fără ieșire la mare și statelor dezavantajate din punct de vedere geografic menționate anterior, la cererea acestora, informațiile și asistența prevăzute la articolul 249 alineatul (1) litera (d), sub rezerva dispozițiilor articolului 249 alineatul (2).
Articolul 255
Măsuri de facilitare a cercetării științifice marine și de asistență a navelor de cercetare
Statele se străduiesc să adopte norme, reglementări și proceduri rezonabile pentru promovarea și facilitarea cercetării științifice marine desfășurate în conformitate cu prezenta convenție dincolo de marea teritorială a acestora și, după caz, să faciliteze, sub rezerva dispozițiilor actelor cu putere de lege și normelor administrative ale acestora, accesul la porturile lor și să promoveze acordarea de asistență navelor de cercetare științifică marină care se conformează dispozițiilor relevante ale prezentei părți.
Articolul 256
Cercetarea științifică marină în zonă
Toate statele, indiferent de poziția lor geografică, și organizațiile internaționale competente au dreptul, în conformitate cu dispozițiile părții XI, de a desfășura cercetări științifice marine în zonă.
Articolul 257
Cercetarea științifică marină în coloana de apă dincolo de limitele zonei economice exclusive
Toate statele, indiferent de poziția lor geografică, și organizațiile internaționale competente au dreptul, în conformitate cu prezenta convenție, de a desfășura cercetări științifice marine în coloana de apă dincolo de limitele zonei economice exclusive.
SECȚIUNEA 4
INSTALAȚII ȘI ECHIPAMENTE DE CERCETARE ȘTIINȚIFICĂ ÎN MEDIUL MARIN
Articolul 258
Instalare și utilizare
Instalarea și utilizarea oricărui tip de instalații sau de echipamente de cercetare științifică în orice zonă a mediului marin se află sub incidența acelorași condiții ca cele prevăzute de prezenta convenție pentru desfășurarea cercetării științifice marine în orice astfel de zonă.
Articolul 259
Regim juridic
Instalațiile sau echipamentele prevăzute de prezenta secțiune nu au statut de insule. Acestea nu au mare teritorială proprie, iar prezența lor nu afectează delimitarea mării teritoriale, a zonei economice exclusive sau a platformei continentale.
Articolul 260
Zone de siguranță
Zonele de siguranță cu o lățime rezonabilă care să nu depășească 500 m pot fi stabilite în jurul instalațiilor de cercetare științifică, în conformitate cu dispozițiile relevante ale prezentei convenții. Toate statele se asigură că aceste zone de siguranță sunt respectate de navele lor.
Articolul 261
Obligația de a nu crea obstacole navigației internaționale
Instalarea și utilizarea oricărui tip de instalații sau de echipamente de cercetare științifică nu trebuie să obstrucționeze navigația pe rutele internaționale practicate.
Articolul 262
Semne de identificare și mijloace de semnalizare
Instalațiile sau echipamentele prevăzute de prezenta secțiune dispun de semne de identificare indicând statul de înmatriculare sau organizația internațională căreia îi aparțin și de mijloace de semnalizare adecvate, convenite pe plan internațional, pentru a asigura siguranța navigației maritime și aeriene, luând în considerare normele și standardele stabilite de organizațiile internaționale competente.
SECȚIUNEA 5
RESPONSABILITATE ȘI RĂSPUNDERE
Articolul 263
Responsabilitate și răspundere
(1) Statelor și organizațiilor internaționale competente le revine responsabilitatea de a se asigura că cercetarea științifică marină, întreprinsă de către acestea sau în numele acestora, se desfășoară în conformitate cu prezenta convenție.
(2) Statele și organizațiile internaționale competente sunt responsabile și răspunzătoare pentru măsurile luate care contravin prezentei convenții cu privire la cercetarea științifică marină efectuată de alte state, de persoanele fizice sau juridice ale acestora sau de către organizațiile internaționale competente, și asigură compensarea pentru prejudiciile care decurg din aceste măsuri.
(3) Statele și organizațiile internaționale competente sunt responsabile și răspunzătoare, în temeiul articolului 235, pentru prejudiciile cauzate de poluarea mediului marin ca urmare a cercetărilor științifice marine întreprinse de către acestea sau în numele acestora.
SECȚIUNEA 6
SOLUȚIONAREA LITIGIILOR ȘI MĂSURI PROVIZORII
Articolul 264
Soluționarea litigiilor
Litigiile privind interpretarea sau aplicarea dispozițiilor prezentei convenții cu privire la cercetarea științifică marină se soluționează în conformitate cu partea XV secțiunile 2 și 3.
Articolul 265
Măsuri provizorii
Până la soluționarea unui litigiu în conformitate cu partea XV secțiunile 2 și 3, statul sau organizația internațională competentă autorizată să desfășoare un proiect de cercetare științifică marină nu permite începerea sau continuarea activităților de cercetare fără acordul expres al statului de coastă respectiv.
PARTEA XIV
DEZVOLTAREA ȘI TRANSFERUL DE TEHNOLOGIE MARINĂ
SECȚIUNEA 1
DISPOZIȚII GENERALE
Articolul 266
Promovarea dezvoltării și a transferului de tehnologie marină
(1) Statele cooperează, în mod direct sau prin intermediul organizațiilor internaționale competente, în funcție de posibilitățile proprii, la promovarea activă a dezvoltării și a transferului de date științifice și de tehnologie marină, pe baza unor modalități și condiții corecte și rezonabile.
(2) Statele promovează dezvoltarea capacității științifice și tehnologice marine a statelor care necesită și solicită asistență în acest domeniu, în special țările în curs de dezvoltare, inclusiv statele fără ieșire la mare și cele dezavantajate din punct de vedere geografic, în ceea ce privește explorarea, exploatarea, conservarea și gestionarea resurselor marine, protecția și conservarea mediului marin, cercetarea științifică marină și alte activități în mediul marin compatibile cu prezenta convenție, în vederea accelerării dezvoltării sociale și economice a țărilor în curs de dezvoltare.
(3) Statele fac tot posibilul pentru a favoriza instaurarea unor condiții economice și juridice propice pentru transferul de tehnologie marină în beneficiul tuturor părților interesate și pe baze echitabile.
Articolul 267
Protecția intereselor legitime
În cadrul promovării cooperării în temeiul articolului 266, statele țin seama în mod corespunzător de toate interesele legitime, inclusiv, inter alia, de drepturile și obligațiile deținătorilor, ale furnizorilor și ale beneficiarilor de tehnologie marină.
Articolul 268
Obiective fundamentale
În mod direct sau prin intermediul organizațiilor internaționale competente, statele promovează:
(a) |
achiziționarea, evaluarea și difuzarea cunoștințelor tehnologice marine și facilitarea accesului la aceste date și informații; |
(b) |
dezvoltarea tehnologiei marine adecvate; |
(c) |
dezvoltarea infrastructurii tehnologice necesare pentru facilitarea transferului de tehnologie marină; |
(d) |
valorificarea resurselor umane prin formarea și instruirea resortisanților statelor și ai țărilor în curs de dezvoltare, în special a celor din țările cel mai puțin dezvoltate dintre acestea; |
(e) |
cooperarea internațională la toate nivelurile, în special la nivel regional, subregional și bilateral. |
Articolul 269
Măsuri pentru îndeplinirea obiectivelor fundamentale
Pentru îndeplinirea obiectivelor menționate la articolul 268, statele fac tot posibilul, în mod direct sau prin intermediul organizațiilor internaționale competente, inter alia, pentru:
(a) |
stabilirea unor programe de cooperare tehnică pentru transferul efectiv al tuturor tipurilor de tehnologie marină către state care necesită și solicită asistență tehnică în acest domeniu, în special către țările în curs de dezvoltare fără ieșire la mare sau dezavantajate din punct de vedere geografic, precum și către alte țări în curs de dezvoltare care nu au reușit să-și creeze sau să-și dezvolte o capacitate tehnologică proprie în domeniul științelor marine și în cel al explorării și exploatării resurselor marine sau să dezvolte infrastructura pe care o implică această tehnologie; |
(b) |
promovarea condițiilor favorabile pentru încheierea de acorduri, contracte și alte înțelegeri similare, în condiții echitabile și rezonabile; |
(c) |
organizarea de conferințe, seminarii și simpozioane pe teme științifice și tehnologice, în special despre politicile și metodele care trebuie adoptate pentru transferul de tehnologie marină; |
(d) |
promovarea schimbului de oameni de știință, de tehnicieni și de alți experți; |
(e) |
întreprinderea proiectelor și promovarea asociațiilor în participațiune, precum și orice alte forme de cooperare bilaterală și multilaterală. |
SECȚIUNEA 2
COOPERARE INTERNAȚIONALĂ
Articolul 270
Cadrul cooperării internaționale
Cooperarea internațională pentru dezvoltarea și transferul tehnologiei marine se realizează, pe cât posibil și după caz, prin programele bilaterale, regionale sau multilaterale existente, precum și prin programe extinse și noi, pentru facilitarea cercetării științifice marine, a transferului de tehnologie marină, în special în domenii noi, și a finanțării internaționale corespunzătoare a cercetării oceanice și a valorificării oceanelor.
Articolul 271
Linii directoare, criterii și standarde
Statele promovează, în mod direct sau prin intermediul organizațiilor internaționale competente, elaborarea unor linii directoare, criterii și standarde general acceptate pentru transferul de tehnologie marină pe baze bilaterale sau în cadrul unor organizații internaționale și al altor forumuri, luând în considerare, în special, interesele și nevoile țărilor în curs de dezvoltare.
Articolul 272
Coordonarea programelor internaționale
În domeniul transferului de tehnologie marină, statele fac tot posibilul să se asigure că organizațiile internaționale competente își coordonează activitățile, inclusiv programele regionale sau globale de orice fel, luând în considerare interesele și nevoile țărilor în curs de dezvoltare, mai ales ale celor fără ieșire la mare sau dezavantajate din punct de vedere geografic.
Articolul 273
Cooperarea cu organizațiile internaționale și cu Autoritatea
Statele cooperează în mod activ cu organizațiile internaționale competente și cu Autoritatea pentru a încuraja și facilita transferul cunoștințelor practice și a tehnologiei marine cu privire la activitățile din zonă către țările în curs de dezvoltare, către resortisanții acestora și către întreprindere.
Articolul 274
Obiective ale Autorității
Ținând seama de toate interesele legitime care includ, inter alia, drepturile și obligațiile deținătorilor, ale furnizorilor și ale beneficiarilor de tehnologie, în ceea ce privește activitățile din zonă, Autoritatea se asigură că:
(a) |
pe baza principiului repartizării geografice echitabile, resortisanți ai țărilor în curs de dezvoltare, fie ele de coastă, fără ieșire la mare sau dezavantajate din punct de vedere geografic, sunt angajați ca stagiari în rândul membrilor personalului de conducere, de cercetare și tehnic recrutat pentru activitățile sale; |
(b) |
documentația tehnică privind echipamentele, mașinile, dispozitivele și procedeele relevante este pusă la dispoziția tuturor statelor, în special a țărilor în curs de dezvoltare care necesită sau solicită asistență tehnică în acest domeniu; |
(c) |
adoptă, în cadrul său, dispoziții corespunzătoare pentru facilitarea dobândirii asistenței tehnice în domeniul tehnologiei marine de către statele care necesită și solicită aceasta, în special țările în curs de dezvoltare, și a dobândirii, de către resortisanții acestora, de cunoștințe necesare și de know-how, inclusiv formare profesională; |
(d) |
statele care necesită și solicită asistență tehnică în acest domeniu, în special țările în curs de dezvoltare, sunt sprijinite în vederea achiziționării echipamentelor necesare, a procedeelor, a instalațiilor și a altor know-how-uri tehnice, în cadrul acordurilor financiare prevăzute de prezenta convenție. |
SECȚIUNEA 3
CENTRE NAȚIONALE ȘI REGIONALE DE CERCETARE ȘTIINȚIFICĂ ȘI TEHNOLOGICĂ MARINĂ
Articolul 275
Înființarea centrelor naționale
(1) În mod direct sau prin intermediul organizațiilor internaționale competente și al Autorității, statele promovează înființarea, în special în statele de coastă în curs de dezvoltare, a unor centre naționale de cercetare științifică și tehnologică marină și dezvoltarea centrelor naționale existente, pentru a stimula și încuraja progresul cercetării științifice marine în statele de coastă în curs de dezvoltare și pentru a le întări capacitățile naționale de utilizare și de conservare a resurselor marine proprii în scopuri economice.
(2) Prin intermediul organizațiilor internaționale competente și al Autorității, statele acordă sprijin adecvat pentru facilitarea înființării și a consolidării acestor centre naționale, astfel încât să pună la dispoziția statelor care necesită și solicită această asistență mijloace avansate de formare și echipamentul, cunoștințele practice și know-how-ul necesare, precum și experți tehnici.
Articolul 276
Înființarea centrelor regionale
(1) În coordonare cu organizațiile internaționale competente, cu Autoritatea și cu instituțiile naționale de cercetare științifică și tehnologică marină, statele promovează înființarea unor centre regionale de cercetare științifică și tehnologică marină, în special în țările în curs de dezvoltare, pentru a stimula și încuraja progresul cercetării științifice marine în țările în curs de dezvoltare și pentru a favoriza transferul de tehnologie marină.
(2) Toate statele dintr-o regiune cooperează cu centrele regionale pentru a asigura îndeplinirea mai eficientă a obiectivelor acestora.
Articolul 277
Funcțiile centrelor regionale
Funcțiile centrelor regionale includ, inter alia:
(a) |
programe de formare și de instruire la toate nivelurile asupra diverselor aspecte ale cercetării științifice și tehnologice marine, în special biologie marină, inclusiv conservarea și gestionarea resurselor vii, oceanografie, hidrografie, inginerie, explorarea geologică a fundului mărilor, extracția minieră și tehnologia de desalinizare a apei; |
(b) |
studii de management; |
(c) |
programe de studii legate de protecția și conservarea mediului marin și de prevenirea, reducerea și controlul poluării; |
(d) |
organizarea de conferințe, seminarii și simpozioane regionale; |
(e) |
colectarea și prelucrarea datelor și a informațiilor științifice și tehnologice marine; |
(f) |
difuzarea promptă a rezultatelor cercetării științifice și tehnologice marine în publicații ușor accesibile; |
(g) |
difuzarea de informații cu privire la politicile naționale privind transferul de tehnologie marină și studiul comparativ sistematic al acestor politici; |
(h) |
compilarea și sistematizarea informațiilor cu privire la comercializarea tehnologiei, precum și la contracte și la alte înțelegeri privind brevetele; |
(i) |
cooperarea tehnică cu alte state din regiune. |
SECȚIUNEA 4
COOPERAREA DINTRE ORGANIZAȚIILE INTERNAȚIONALE
Articolul 278
Cooperarea dintre organizațiile internaționale
Organizațiile internaționale competente prevăzute de prezenta parte și de partea XIII iau toate măsurile necesare pentru a asigura, fie în mod direct, fie în strânsă cooperare, îndeplinirea efectivă a funcțiilor și a responsabilităților care le revin în temeiul prezentei părți.
PARTEA XV
SOLUȚIONAREA LITIGIILOR
SECȚIUNEA 1
DISPOZIȚII GENERALE
Articolul 279
Obligația de soluționare a litigiilor pe cale amiabilă
Statele părți soluționează orice litigiu survenit între ele cu privire la interpretarea sau aplicarea prezentei convenții pe cale amiabilă în conformitate cu articolul 2 alineatul (3) din Carta Organizației Națiunilor Unite și, în acest scop, trebuie să caute o soluție prin mijloacele indicate la articolul 33 alineatul (1) din Cartă.
Articolul 280
Soluționarea litigiilor prin orice mijloace pașnice alese de către părți
Nici o dispoziție a prezentei părți nu afectează dreptul statelor părți de a conveni în orice moment soluționarea unui litigiu survenit între ele cu privire la interpretarea sau aplicarea prezentei convenții prin orice mijloace pașnice la alegerea lor.
Articolul 281
Procedura care trebuie aplicată atunci când părțile nu ajung la o soluționare
(1) În cazul în care statele părți între care a survenit un litigiu cu privire la interpretarea sau aplicarea prezentei convenții au convenit să caute să soluționeze litigiul prin mijloace pașnice la alegerea lor, procedurile prevăzute de prezenta parte se aplică numai în cazul în care nu s-a ajuns la nici o soluționare prin recurgerea la aceste mijloace, iar acordul dintre părți nu exclude posibilitatea de a recurge la o altă procedură.
(2) În cazul în care părțile au convenit, de asemenea, asupra unui termen, alineatul (1) se aplică numai la expirarea acestui termen.
Articolul 282
Obligații care rezultă din acorduri generale, regionale sau bilaterale
În cazul în care statele părți între care a survenit un litigiu cu privire la interpretarea sau aplicarea prezentei convenții au convenit, în cadrul unui acord general, regional sau bilateral sau în alt mod, ca acest litigiu să fie supus, la cererea unei părți în litigiu, unei proceduri care implică o decizie obligatorie, procedura respectivă se aplică în locul procedurilor prevăzute de prezenta parte, cu excepția cazului în care părțile în litigiu au convenit altfel.
Articolul 283
Obligația de a proceda la schimburi de opinii
(1) Atunci când survine un litigiu între statele părți cu privire la interpretarea sau aplicarea prezentei convenții, părțile în litigiu procedează de îndată la un schimb de opinii privind soluționarea acestuia prin negociere sau prin alte mijloace pașnice.
(2) De asemenea, părțile procedează de îndată la un schimb de opinii, atunci când procedura pentru soluționarea litigiului s-a încheiat fără să se ajungă la un acord sau atunci când s-a ajuns la un acord, iar circumstanțele necesită consultare privind modul de punere în aplicare a acordului.
Articolul 284
Conciliere
(1) Un stat parte implicat într-un litigiu cu privire la interpretarea sau aplicarea prezentei convenții poate invita cealaltă parte sau celelalte părți să supună acest litigiu concilierii în conformitate cu procedura prevăzută la anexa V secțiunea 1 sau cu o altă procedură de conciliere.
(2) În cazul în care invitația este acceptată, iar părțile convin asupra procedurii de conciliere care urmează să fie aplicată, oricare dintre părți poate supune litigiul procedurii respective.
(3) În cazul în care invitația nu este acceptată sau părțile nu convin asupra procedurii, acțiunea de conciliere este considerată încheiată.
(4) Atunci când un litigiu este supus concilierii, acțiunea de conciliere se poate încheia numai în conformitate cu procedura de conciliere convenită, cu excepția cazului în care părțile convin altfel.
Articolul 285
Aplicarea prezentei secțiuni litigiilor prezentate în temeiul părții XI
Această secțiune se aplică oricărui litigiu care, în temeiul părții XI secțiunea 5, trebuie să fie soluționat în conformitate cu procedurile prevăzute de prezenta parte. În cazul în care o entitate, alta decât un stat parte, este parte în litigiu, prezenta secțiune se aplică mutatis mutandis.
SECȚIUNEA 2
PROCEDURI OBLIGATORII CARE IMPLICĂ DECIZII OBLIGATORII
Articolul 286
Aplicarea procedurilor prevăzute de prezenta secțiune
Sub rezerva secțiunii 3, orice litigiu cu privire la interpretarea sau aplicarea prezentei convenții care nu a putut fi soluționat prin aplicarea secțiunii 1 este supus, la cererea unei părți în litigiu, curții sau tribunalului care are competență în temeiul prezentei secțiuni.
Articolul 287
Alegerea procedurii
(1) La semnarea, ratificarea sau aderarea la prezenta convenție sau în orice moment după aceea, un stat este liber să aleagă, prin intermediul unei declarații scrise, unul sau mai multe dintre următoarele mijloace de soluționare a litigiilor cu privire la interpretarea sau aplicarea prezentei convenții:
(a) |
Tribunalul Internațional pentru Dreptul Mării constituit în conformitate cu anexa VI; |
(b) |
Curtea Internațională de Justiție; |
(c) |
un tribunal arbitral constituit în conformitate cu anexa VII; |
(d) |
un tribunal arbitral special constituit în conformitate cu anexa VIII, pentru una sau mai multe dintre categoriile de litigii precizate în această anexă. |
(2) O declarație făcută în temeiul alineatului (1) nu afectează și nici nu este afectată de obligațiile unui stat parte de a accepta competența Camerei pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor a Tribunalului Internațional pentru Dreptul Mării, în măsura și în modul prevăzute la partea XI secțiunea 5.
(3) Se consideră că un stat parte implicat într-un litigiu care nu este reglementat de o declarație în vigoare acceptă arbitrajul în conformitate cu anexa VII.
(4) În cazul în care părțile în litigiu acceptă aceeași procedură de soluționare a litigiului, acesta poate fi supus numai procedurii respective, cu excepția cazului în care părțile convin altfel.
(5) În cazul în care părțile în litigiu nu acceptă aceeași procedură de soluționare a litigiului, acesta poate fi supus numai arbitrajului în conformitate cu anexa VII, cu excepția cazului în care părțile convin altfel.
(6) O declarație făcută în temeiul alineatului (1) rămâne în vigoare timp de trei luni după depunerea notificării de revocare la secretarul general al Organizației Națiunilor Unite.
(7) O nouă declarație, o notificare de revocare sau expirarea unei declarații nu afectează în nici un fel procedura aflată în curs în fața unei curți sau unui tribunal având competență în temeiul prezentului articol, cu excepția cazului în care părțile convin altfel.
(8) Declarațiile și notificările prevăzute de prezentul articol se depun la secretarul general al Organizației Națiunilor Unite, care transmite copii ale acestora statelor părți.
Articolul 288
Competență
(1) O curte sau un tribunal menționat la articolul 287 are competență asupra oricărui litigiu cu privire la interpretarea sau aplicarea prezentei convenții care este prezentat acestuia în conformitate cu prezenta parte.
(2) O curte sau un tribunal menționat la articolul 287 are, de asemenea, competență asupra oricărui litigiu cu privire la interpretarea sau aplicarea unui acord internațional având legătură cu scopurile prezentei convenții, care este prezentat acestuia în conformitate cu acordul respectiv.
(3) Camera pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor a Tribunalului Internațional pentru Dreptul Mării, constituită în conformitate cu anexa VI, și orice altă cameră sau tribunal arbitral prevăzut la partea XI secțiunea 5 au competență asupra oricărei probleme care le este prezentată în conformitate cu secțiunea menționată anterior.
(4) În caz de contestație a competenței unei curți sau a unui tribunal, problema este soluționată prin decizia curții sau a tribunalului respectiv.
Articolul 289
Experți
În orice litigiu cu privire la probleme științifice sau tehnice, o curte sau un tribunal care își exercită competența în temeiul prezentei secțiuni poate selecta, la cererea unei părți sau proprio motu, și după consultarea părților, cel puțin doi experți științifici sau tehnici aleși de preferință din lista relevantă întocmită în conformitate cu anexa VIII articolul 2 care asistă curtea sau tribunalul, fără să aibă drept de vot.
Articolul 290
Măsuri provizorii
(1) În cazul în care un litigiu este prezentat în mod corespunzător unei curți sau unui tribunal care consideră, prima facie, că are competență în temeiul prezentei părți sau al părții XI secțiunea 5, curtea sau tribunalul poate prescrie orice măsuri provizorii pe care le consideră adecvate în circumstanțele date pentru conservarea drepturilor respective ale părților în litigiu sau pentru prevenirea cauzării unor prejudicii grave mediului marin, până la pronunțarea deciziei definitive.
(2) Măsurile provizorii pot fi modificate sau revocate de îndată ce circumstanțele care le justificau se schimbă sau încetează să existe.
(3) Măsurile provizorii pot fi prescrise, modificate sau revocate în temeiul prezentului articol numai la cererea uneia dintre părțile în litigiu și după ce părțile au avut ocazia să fie audiate.
(4) Curtea sau tribunalul notifică de îndată părților în litigiu, precum și altor state părți, după caz, prescrierea, modificarea sau revocarea măsurilor provizorii.
(5) Până la constituirea unui tribunal arbitral căruia să i se prezinte un litigiu în temeiul prezentei secțiuni, orice curte sau tribunal convenit de către părți, sau, în lipsa acestui acord în termen de două săptămâni de la data solicitării măsurilor provizorii, Tribunal Internațional pentru Dreptul Mării sau, în cazul activităților desfășurate în zonă, Camera pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor poate prescrie, modifica sau revoca măsuri provizorii în conformitate cu prezentul articol, în cazul în care consideră, prima facie, că tribunalul care trebuie constituit ar avea competență și că urgența situației o cere. Odată constituit, tribunalul căruia i se prezintă litigiul poate modifica, revoca sau confirma măsurile provizorii respective, acționând în conformitate cu alineatele (1)-(4).
(6) Părțile în litigiu se conformează de îndată oricăror măsuri provizorii prescrise în temeiul prezentului articol.
Articolul 291
Acces
(1) Toate procedurile de soluționare a litigiilor prevăzute de prezenta parte sunt deschise statelor părți.
(2) Procedurile de soluționare a litigiilor prevăzute de prezenta parte sunt deschise altor entități în afara statelor părți numai în măsura în care prezenta convenție prevede aceasta în mod specific.
Articolul 292
Eliberarea promptă a navelor și a echipajelor acestora
(1) Atunci când autoritățile unui stat parte au reținut o navă care arborează pavilionul unui alt stat parte și atunci când se afirmă că statul care a reținut nava nu s-a conformat dispozițiilor prezentei convenții privind eliberarea promptă a navei sau a echipajului acesteia la depunerea unei cauțiuni rezonabile sau a unei alte garanții financiare, problema eliberării sau a punerii în libertate poate fi prezentată oricărei curți sau oricărui tribunal convenit de către părți sau, în lipsa acestui acord, în termen de zece zile de la data reținerii, unei curți sau unui tribunal acceptat de către statul care a ordonat reținerea în temeiul articolului 287 sau Tribunalului Internațional pentru Dreptul Mării, cu excepția cazului în care părțile convin altfel.
(2) Cererea de eliberare poate fi făcută numai de către sau în numele statului de pavilion al navei.
(3) Curtea sau tribunalul examinează de îndată cererea de eliberare și se ocupă numai de problema eliberării, fără a aduce atingere fondului unui proces al cărui obiect îl pot face nava, armatorul sau echipajul acesteia în fața jurisdicției naționale corespunzătoare. Autoritățile statului care a ordonat reținerea își păstrează competența de a elibera în orice moment nava sau echipajul acesteia.
(4) La depunerea cauțiunii sau a unei alte garanții financiare stabilite de către curte sau tribunal, autoritățile statului care a ordonat reținerea se conformează de îndată deciziei curții sau a tribunalului cu privire la eliberarea navei sau a echipajului acesteia.
Articolul 293
Lege aplicabilă
(1) O curte sau un tribunal care are competență în temeiul prezentei secțiuni aplică prezenta convenție și alte norme de drept internațional care nu sunt incompatibile cu prezenta convenție.
(2) Alineatul (1) nu aduce atingere atribuției curții sau a tribunalului care are competența, în temeiul prezentei secțiuni, de a hotărî ex aequo et bono, în cazul în care părțile ajung la un acord în acest sens.
Articolul 294
Proceduri preliminare
(1) O curte sau un tribunal prevăzut la articolul 387 căruia i se prezintă o cerere în legătură cu un litigiu menționat la articolul 297 stabilește, la cererea unei părți sau proprio motu, dacă cererea constituie o exercitare abuzivă a drepturilor procesuale sau dacă este prima facie fondată. În cazul în care curtea sau tribunalul hotărăște că cererea constituie o exercitare abuzivă a drepturilor procesuale sau că este prima facie nefondată, acesta încetează să examineze cererea.
(2) La primirea cererii, curtea sau tribunalul notifică de îndată celeilalte sau celorlalte părți cu privire la cerere și stabilește un termen rezonabil în care acestea îi pot cere să pronunțe o hotărâre în conformitate cu alineatul (1).
(3) Prezentul articol nu afectează în nici un fel dreptul oricărei părți în litigiu de a ridica excepții preliminare în conformitate cu regulamentul de procedură aplicabil.
Articolul 295
Epuizarea căilor de atac interne
Orice litigiu între state părți cu privire la interpretarea sau aplicarea prezentei convenții poate fi supusă procedurilor prevăzute de prezenta secțiune numai după epuizarea căilor de atac interne, atunci când dreptul internațional o cere.
Articolul 296
Caracterul definitiv și caracterul obligatoriu al deciziilor
(1) Orice decizie pronunțată de către o curte sau de către un tribunal care are competență în temeiul prezentei secțiuni este definitivă, iar toate părțile în litigiu trebuie să i se conformeze.
(2) Această decizie are caracter obligatoriu numai pentru părți și litigiul respectiv.
SECȚIUNEA 3
LIMITĂRI ȘI EXCEPȚII LA APLICABILITATEA SECȚIUNII 2
Articolul 297
Limitări privind aplicabilitatea secțiunii 2
(1) Litigiile cu privire la interpretarea sau aplicarea prezentei convenții în ceea ce privește exercitarea de către un stat de coastă a drepturilor sale suverane sau a jurisdicției prevăzute de prezenta convenție sunt supuse procedurilor menționate la secțiunea 2 în următoarele cazuri:
(a) |
atunci când se afirmă că un stat de coastă a încălcat dispozițiile prezentei convenții cu privire la libertățile și drepturile de navigație, de survol sau de instalare a cablurilor și a conductelor submarine, sau cu privire la alte utilizări licite cu caracter internațional ale mării prevăzute la articolul 58; |
(b) |
atunci când se afirmă că un stat, în exercitarea libertăților, a drepturilor sau a utilizărilor menționate anterior, a încălcat prezenta convenție sau actele cu putere de lege sau normele administrative adoptate de către statul de coastă în conformitate cu prezenta convenție și cu alte norme de drept internațional care nu sunt incompatibile cu prezenta convenție sau |
(c) |
atunci când se afirmă că un stat de coastă a încălcat normele și standardele internaționale stabilite pentru protecția și conservarea mediului marin care sunt aplicabile statului de coastă și care au fost stabilite prin prezenta convenție sau prin intermediul unei organizații internaționale competente sau al unei conferințe diplomatice în conformitate cu prezenta convenție. |
(2) |
|
(3) |
|
Articolul 298
Excepții facultative la aplicabilitatea secțiunii 2
(1) La semnarea, ratificarea sau aderarea la prezenta convenție sau la orice dată ulterioară, un stat poate declara în scris, fără a aduce atingere obligațiilor care decurg în temeiul secțiunii 1, că nu acceptă una sau mai multe dintre procedurile prevăzute la secțiunea 2 cu privire la una sau mai multe dintre următoarele categorii de litigii:
(a) |
|
(b) |
litigiile privind activitățile militare, inclusiv activitățile militare efectuate de către navele și de către aeronavele de stat utilizate pentru un serviciu necomercial, precum și litigiile privind activitățile de aplicare a legii cu privire la exercitarea drepturilor suverane sau a jurisdicției excluse de la competența unei curți sau a unui tribunal în temeiul articolului 297 alineatul (2) sau (3); |
(c) |
litigiile pentru care Consiliul de Securitate al Organizației Națiunilor Unite își exercită funcțiile care îi sunt conferite de Carta Organizației Națiunilor Unite, cu excepția cazului în care Consiliul de Securitate hotărăște să scoată chestiunea de pe ordinea de zi sau solicită părților să-și soluționeze litigiile prin mijloacele prevăzute de prezenta convenție. |
(2) Un stat parte care a făcut o declarație în temeiul alineatului (1) poate retrage oricând această declarație sau poate accepta ca litigiul exclus de declarația respectivă să fie supus oricărei proceduri specificate în prezenta convenție.
(3) Un stat parte care a făcut o declarație în temeiul alineatului (1) nu are dreptul de a supune procedurilor prevăzute de prezenta convenție un litigiu care se încadrează într-o categorie de litigii exceptate, fără consimțământul părții cu care se află în litigiu.
(4) În cazul în care unul dintre statele părți a făcut o declarație în temeiul alineatului (1) litera (a), orice alt stat parte poate supune procedurii specificate în această declarație orice litigiu care se încadrează într-o categorie de litigii exceptate îndreptat împotriva părții care a făcut declarația.
(5) O nouă declarație sau retragerea unei declarații nu aduce atingere în nici un fel procedurii aflate în curs în fața unei curți sau a unui tribunal în conformitate cu prezentul articol, cu excepția cazului în care părțile convin altfel.
(6) Declarațiile și notificările de retragere a declarațiilor în temeiul prezentului articol se depun la secretarul general al Organizației Națiunilor Unite, care transmite copii ale acestora statelor părți.
Articolul 299
Dreptul părților de a conveni asupra procedurii
(1) Un litigiu exclus în temeiul articolului 297 sau exceptat printr-o declarație făcută în conformitate cu articolul 298 de la procedurile de soluționare a litigiilor prevăzute de secțiunea 2 poate fi supus acestor proceduri numai cu acordul părților în litigiu.
(2) Nici o dispoziție a prezentei secțiuni nu aduce atingere dreptului părților în litigiu de a conveni asupra altei proceduri de soluționare a litigiului sau de a ajunge la o soluționare pe cale amiabilă.
PARTEA XVI
DISPOZIȚII GENERALE
Articolul 300
Bună-credință și abuz de drept
Statele părți trebuie să-și îndeplinească obligațiile asumate în temeiul prezentei convenții cu bună-credință și să-și exercite drepturile, competențele și libertățile recunoscute de prezenta convenție într-un mod care să nu constituie un abuz de drept.
Articolul 301
Utilizarea mărilor în scopuri pașnice
În exercitarea drepturilor și îndeplinirea obligațiilor care le revin în temeiul prezentei convenții, statele părți se abțin de la orice amenințare sau de la folosirea forței împotriva integrității teritoriale sau independenței politice a unui stat, sau în orice alt mod incompatibil cu principiile de drept internațional enunțate în Carta Organizației Națiunilor Unite.
Articolul 302
Divulgarea informațiilor
Fără a aduce atingere dreptului unui stat parte de a recurge la procedurile de soluționare a litigiilor prevăzute de prezenta convenție, nici o dispoziție a prezentei convenții nu poate fi interpretată ca obligând un stat parte, în îndeplinirea obligațiilor care îi revin în temeiul prezentei convenții, să furnizeze informații a căror divulgare este contrară intereselor esențiale ale securității sale.
Articolul 303
Obiecte arheologice și istorice descoperite în mare
(1) Statele au obligația de a proteja obiectele de natură arheologică și istorică descoperite în mare și cooperează în acest sens.
(2) În vederea controlării traficului cu aceste obiecte, statul de coastă poate considera, în aplicarea articolului 33, că îndepărtarea acestora de pe fundul mărilor în zona menționată la acest articol, fără aprobarea sa, ar duce la o încălcare pe teritoriul sau în marea sa teritorială a actelor cu putere de lege și normelor administrative menționate la articolul respectiv.
(3) Nici o dispoziție a prezentului articol nu aduce atingere drepturilor armatorilor identificabili, dreptului de recuperare a epavelor sau altor norme de drept maritim sau actelor cu putere de lege și practicilor în materie de schimburi culturale.
(4) Prezentul articol nu aduce atingere celorlalte acorduri internaționale și norme de drept internațional cu privire la protecția obiectelor de natură arheologică și istorică.
Articolul 304
Responsabilitate și răspundere în caz de prejudicii
Dispozițiile prezentei convenții privind responsabilitatea și răspunderea în cazul prejudiciilor nu aduc atingere aplicării normelor existente și elaborării unor norme noi privind responsabilitatea în temeiul dreptului internațional.
PARTEA XVII
DISPOZIȚII FINALE
Articolul 305
Semnare
(1) Prezenta convenție este deschisă spre semnare:
(a) |
tuturor statelor; |
(b) |
Namibiei, reprezentate de către Consiliul Organizației Națiunilor Unite pentru Namibia; |
(c) |
tuturor statelor asociate autonome care și-au ales acest statut printr-un act de autodeterminare supravegheat și aprobat de către Organizația Națiunilor Unite, în conformitate cu Rezoluția nr. 1514 (XV) a Adunării Generale, și care au competență în chestiunile reglementate de prezenta convenție, inclusiv competența de a încheia tratate cu privire la aceste chestiuni; |
(d) |
tuturor statelor asociate autonome care, în conformitate cu instrumentele lor respective de asociere, au competență în chestiunile reglementate de prezenta convenție, inclusiv competența de a încheia tratate cu privire la aceste chestiuni; |
(e) |
tuturor teritoriilor care beneficiază de autonomie internă deplină, recunoscută ca atare de către Organizația Națiunilor Unite, dar care nu au obținut independența deplină în conformitate cu Rezoluția nr. 1514 (XV) a Adunării Generale, și care au competență în chestiunile reglementate de prezenta convenție, inclusiv competența de a încheia tratate cu privire la aceste chestiuni; |
(f) |
organizațiilor internaționale, în conformitate cu anexa IX. |
(2) Prezenta convenție rămâne deschisă spre semnare până la 9 decembrie 1984 la Ministerul Afacerilor Externe din Jamaica și, de asemenea, de la 1 iulie 1983 până la 9 decembrie 1984, la sediul Organizației Națiunilor Unite din New York.
Articolul 306
Ratificarea și confirmarea formală
Prezenta convenție este supusă ratificării de către statele și de către celelalte entități menționate la articolul 305 alineatul (1) literele (b), (c), (d) și (e) și confirmării formale, în conformitate cu anexa IX, de către entitățile menționate la articolul 305 alineatul (1) litera (f). Instrumentele de ratificare și de confirmare formală se depun la secretarul general al Organizației Națiunilor Unite.
Articolul 307
Aderare
Prezenta convenție rămâne deschisă aderării statelor și celorlalte entități menționate la articolul 305. Aderarea părților menționate la articolul 305 alineatul (1) litera (f) se face în conformitate cu anexa IX. Instrumentele de aderare se depun la secretarul general al Organizației Națiunilor Unite.
Articolul 308
Intrare în vigoare
(1) Prezenta convenție intră în vigoare la douăsprezece luni de la data depunerii celui de-al șaizecilea instrument de ratificare sau de aderare.
(2) Pentru fiecare stat care ratifică sau aderă la prezenta convenție după depunerea celui de-al șaizecilea instrument de ratificare sau de aderare, convenția intră în vigoare în a treizecea zi de la data depunerii propriului instrument de ratificare sau de aderare, sub rezerva alineatului (1).
(3) Adunarea Autorității se reunește la data intrării în vigoare a prezentei convenții și alege Consiliul Autorității. În cazul în care dispozițiile articolului 161 nu se pot aplica în mod strict, primul Consiliu este constituit în mod compatibil cu scopurile menționate la acest articol.
(4) Normele, reglementările și procedurile elaborate de Comisia de pregătire se aplică provizoriu până la adoptarea lor oficială de către Autoritate în conformitate cu partea XI.
(5) Autoritatea și organele acesteia acționează în conformitate cu Rezoluția II a celei de-a treia Conferințe a Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării în ceea ce privește investițiile pregătitoare și cu deciziile Comisiei de pregătire luate în temeiul acestei rezoluții.
Articolul 309
Rezerve și excepții
Convenția nu admite nici rezerve, nici excepții, în afara celor autorizate în mod expres de alte articole ale prezentei convenții.
Articolul 310
Declarații
Articolul 309 nu interzice nici unui stat, atunci când semnează sau ratifică prezenta convenție sau aderă la aceasta, să facă declarații, oricare ar fi formularea sau denumirea acestora, în special, inter alia, în vederea armonizării actelor cu putere de lege și normelor administrative naționale cu dispozițiile prezentei convenții, cu condiția ca aceste declarații să nu urmărească excluderea sau modificarea efectului juridic al dispozițiilor prezentei convenții în punerea în aplicare a acestora în statul respectiv.
Articolul 311
Relația cu alte convenții și acorduri internaționale
(1) Prezenta convenție prevalează, în relațiile dintre statele părți, asupra Convențiilor de la Geneva din 29 aprilie 1958 privind dreptul mării.
(2) Prezenta convenție nu modifică drepturile și obligațiile statelor părți care decurg din alte acorduri compatibile cu prezenta convenție și care nu aduc atingere exercitării de către celelalte state părți a drepturilor pe care le au sau îndeplinirii obligațiilor care le revin în temeiul prezentei convenții.
(3) Două sau mai multe state părți pot încheia acorduri care să modifice sau să suspende aplicarea dispozițiilor prezentei convenții și care se aplică numai relațiilor dintre ele, cu condiția ca aceste acorduri să nu se refere la o dispoziție în cazul căreia derogarea este incompatibilă cu realizarea efectivă a obiectului și a scopului prezentei convenții, și cu condiția ca aceste acorduri să nu aducă atingere aplicării principiilor fundamentale enunțate în convenție, iar dispozițiile acestor acorduri să nu aducă atingere exercitării de către celelalte state părți a drepturilor pe care le au sau îndeplinirii obligațiilor care le revin în temeiul prezentei convenții.
(4) Statele părți care își propun să încheie un acord menționat la alineatul (3) notifică celorlalte state părți, prin intermediul depozitarului prezentei convenții, intenția lor de a încheia acordul, precum și modificările sau suspendarea aplicării dispozițiilor convenției pe care acesta le prevede.
(5) Prezentul articol nu aduce atingere acordurilor internaționale autorizate în mod expres sau menținute în temeiul altor articole ale prezentei convenții.
(6) Statele părți convin că nu se poate aduce nici o modificare principiului fundamental privind patrimoniul comun al umanității enunțat la articolul 136 și că nu devin părți la nici un acord derogând de la acest principiu.
Articolul 312
Amendament
(1) La expirarea unei perioade de zece ani de la data intrării în vigoare a prezentei convenții, un stat parte poate să propună, printr-o comunicare scrisă adresată secretarului general al Organizației Națiunilor Unite, amendamente specifice la prezenta convenție asupra unor aspecte precise, altele decât cele cu privire la activitățile desfășurate în zonă, și să ceară convocarea unei conferințe care să examineze amendamentele astfel propuse. Secretarul general transmite această comunicare tuturor statelor părți. În cazul în care, în termen de douăsprezece luni de la data transmiterii acestei comunicări, cel puțin jumătate dintre statele părți răspund favorabil acestei cereri, secretarul general convoacă respectiva conferință.
(2) Procedura decizională aplicabilă conferinței de amendament este aceeași cu cea aplicabilă celei de-a treia Conferințe a Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării, cu excepția cazului în care conferința decide altfel. Conferința trebuie să depună toate eforturile pentru a ajunge la un acord asupra amendamentelor prin consens și se recurge la votarea amendamentelor numai după ce se epuizează toate eforturile în vederea ajungerii la un consens.
Articolul 313
Amendament prin procedură simplificată
(1) Un stat parte poate să propună, printr-o comunicare scrisă adresată secretarului general al Organizației Națiunilor Unite, adoptarea unui amendament la prezenta convenție, altul decât un amendament privind activitățile desfășurate în zonă, prin procedura simplificată prevăzută de prezentul articol, fără convocarea unei conferințe. Secretarul general transmite comunicarea tuturor statelor părți.
(2) În cazul în care, în termen de douăsprezece luni de la data transmiterii comunicării, un stat parte formulează o obiecție la amendamentul propus sau la propunerea de adoptare a acestuia prin procedură simplificată, amendamentul propus este considerat respins. Secretarul general adresează de îndată o notificare în consecință tuturor statelor părți.
(3) În cazul în care, în termen de douăsprezece luni de la data transmiterii comunicării, nici un stat parte nu a formulat obiecții la amendamentul propus sau la propunerea de adoptare a acestuia prin procedură simplificată, amendamentul propus este considerat adoptat. Secretarul general notifică tuturor statelor părți adoptarea amendamentului propus.
Articolul 314
Amendamente la dispozițiile prezentei convenții privind exclusiv activitățile desfășurate în zonă
(1) Un stat parte poate propune, printr-o comunicare scrisă adresată secretarului general al Autorității, un amendament la dispozițiile prezentei convenții privind exclusiv activitățile desfășurate în zonă, inclusiv dispozițiile anexei VI secțiunea 4. Secretarul general transmite această comunicare tuturor statelor părți. După aprobarea de către Consiliu, amendamentul propus trebuie aprobat de către Adunare. Reprezentanții statelor părți în aceste organe au puteri depline pentru a examina și aproba amendamentul propus. Amendamentul propus, astfel cum este aprobat de Consiliu și de Adunare, este considerat adoptat.
(2) Înaintea aprobării oricărui amendament în conformitate cu alineatul (1), Consiliul și Adunarea se asigură că acesta nu aduce atingere sistemului de explorare și exploatare a resurselor zonei, până la convocarea conferinței de revizuire în conformitate cu articolul 155.
Articolul 315
Semnare, ratificare, aderare și texte autentice ale amendamentelor
(1) Odată adoptate, amendamentele la prezenta convenție sunt deschise spre semnare de către statele părți pe parcursul unei perioade de douăsprezece luni de la data adoptării lor, la sediul Organizației Națiunilor Unite din New York, cu excepția cazului în care amendamentele dispun altfel.
(2) Articolele 306, 307 și 320 se aplică tuturor amendamentelor la prezenta convenție.
Articolul 316
Intrarea în vigoare a amendamentelor
(1) Pentru statele părți care le ratifică sau aderă la ele, amendamentele la prezenta convenție, altele decât cele menționate la alineatul (5), intră în vigoare în a treizecea zi de la data depunerii instrumentelor de ratificare sau de aderare de către două treimi dintre statele părți sau de către șaizeci state părți, numărul cel mai mare fiind reținut. Aceste amendamente nu aduc atingere exercitării de către celelalte state părți a drepturilor pe care le au sau îndeplinirii obligațiilor care le revin în temeiul prezentei convenții.
(2) Un amendament poate prevedea, pentru intrarea sa în vigoare, necesitatea unui număr de ratificări sau de aderări mai mare decât cel cerut de prezentul articol.
(3) Pentru fiecare stat parte care ratifică un amendament menționat la alineatul (1) sau aderă la acesta după depunerea numărului cerut de instrumente de ratificare sau de aderare, acest amendament intră în vigoare în a treizecea zi de la data depunerii de către statul parte a propriului instrument de ratificare sau de aderare.
(4) Un stat care devine parte la prezenta convenție după intrarea în vigoare a unui amendament în conformitate cu alineatul (1) este considerat, în cazul în care nu a exprimat o intenție diferită, ca fiind:
(a) |
parte la prezenta convenție, astfel cum a fost modificată și |
(b) |
parte la convenția nemodificată, în relația cu orice stat parte care nu este legat prin acest amendament. |
(5) Orice amendament privind exclusiv activitățile desfășurate în zonă și orice amendament la anexa VI intră în vigoare, pentru toate statele părți, la un an de la data depunerii instrumentelor de ratificare sau de aderare de către trei pătrimi dintre statele părți.
(6) Un stat care devine parte la prezenta convenție după intrarea în vigoare a amendamentelor menționate la alineatul (5) este considerat ca fiind parte la prezenta convenție, astfel cum a fost modificată.
Articolul 317
Denunțare
(1) Un stat parte poate, printr-o notificare scrisă adresată secretarului general al Organizației Națiunilor Unite, să denunțe prezenta convenție și să indice motivele denunțării. Absența indicării motivelor nu aduce atingere validității denunțării. Denunțarea produce efecte la un an de la data primirii notificării, cu excepția cazului în care în notificare se specifică o dată ulterioară.
(2) Un stat nu este exonerat, prin denunțare, de obligațiile financiare și contractuale acumulate în perioada în care a fost parte la prezenta convenție, iar denunțarea nu aduce atingere drepturilor, obligațiilor sau situațiilor juridice care decurg pentru acest stat din aplicarea prezentei convenții înainte ca aceasta să înceteze a fi în vigoare pentru statul respectiv.
(3) Denunțarea nu aduce atingere în nici un fel datoriei unui stat parte de a îndeplini orice obligație prevăzută de prezenta convenție căreia i-ar fi supus în temeiul dreptului internațional independent de prezenta convenție.
Articolul 318
Statutul anexelor
Anexele fac parte integrantă din prezenta convenție și, în lipsa unor dispoziții contrare exprese, o trimitere la prezenta convenție sau la una dintre părțile acesteia include o trimitere la anexele aferente.
Articolul 319
Depozitar
(1) Secretarul general al Organizației Națiunilor Unite este depozitarul prezentei convenții și al amendamentelor aferente.
(2) În afară de funcțiile sale în calitate de depozitar, secretarul general:
(a) |
prezintă rapoarte statelor părți, Autorității și organizațiilor internaționale competente asupra problemelor cu caracter general care survin în legătură cu prezenta convenție; |
(b) |
notifică Autorității ratificările, confirmările formale și aderările al căror obiect îl constituie prezenta convenție și amendamentele aferente, precum și denunțările prezentei convenții; |
(c) |
notifică statelor părți acordurile încheiate în conformitate cu articolul 311 alineatul (4); |
(d) |
transmite statelor părți, pentru ratificare sau aderare, amendamentele adoptate în conformitate cu prezenta convenție; |
(e) |
convoacă reuniunile necesare ale statelor părți în conformitate cu prezenta convenție. |
(3) |
|
Articolul 320
Texte autentice
Originalul prezentei convenții, ale cărei texte în limbile arabă, chineză, engleză, franceză, rusă și spaniolă sunt autentice în egală măsură, se depune, sub rezerva articolului 305 alineatul (2), la secretarul general al Organizației Națiunilor Unite.
Drept care, subsemnații plenipotențiari, autorizați în mod corespunzător în acest sens, au semnat prezenta convenție.
Încheiată la Montego Bay, la data de zece decembrie, o mie nouă sute optzeci și doi.
ANEXE
ANEXA I
PEȘTI MARI MIGRATORI
1. |
Ton alb: |
Thunnus alalunga |
2. |
Ton ro:șu |
Thunnus thynnus |
3. |
Ton obez: |
Thunnus obesus |
4. |
Ton dungat: |
Katsuwonus pelamis |
5. |
Albacoră: |
Thunnus albacares |
6. |
Ton negru: |
Thunnus atlanticus |
7. |
Ton mic: |
Euthynnus alletteratus; Euthynnus affinis |
8. |
Ton roșu din sud: |
Thunnus maccoyii |
9. |
Melvă: |
Auxis thazard; Auxis rochei |
10. |
Pești din specia Brama: |
familia Bramidae |
11. |
Specii de merlan: |
Tetrapturus angustirostris; Tetrapturus belone; Tetrapturus pfluegeri; Tetrapturus albidus; Tetrapturus audax; Tetrapturus georgei; Makaira mazara; Makaira indica; Makaira nigricans |
12. |
Pește călător: |
Istiophorus platypterus; Istiophorus albicans |
13. |
Pește-spadă: |
Xiphias gladius |
14. |
Pești din familia Scomberesocidae: |
Scomberesox saurus; Cololabis saira; Cololabis adocetus; Scomberesox saurus scombroides |
15. |
Pești din familia Coryphaenidae: |
Coryphaena hippurus; Coryphaena equiselis |
16. |
Rechini oceanici: |
Hexanchus griseus; Cetorbinus maximus; familia Alopiidae; Rhincodon typus; familia Carcharhinidae; familia Sphyrnidae; familia Isurida |
17. |
Cetacee: |
familia Physeteridae;familia Balaenopteridae; familia Balaenidae; familia Eschrichtiidae; familia Monodontiade; familia Ziphiidae; familia Delphinidae. |
ANEXA II
COMISIA PRIVIND LIMITELE PLATFORMEI CONTINENTALE
Articolul 1
În aplicarea articolului 76, se creează o Comisie privind limitele platformei continentale dincolo de 200 de mile marine în conformitate cu următoarele articole.
Articolul 2
(1) Comisia cuprinde 21 de membri, experți în materie de geologie, geofizică sau hidrografie, aleși de statele părți la prezenta convenție dintre resortisanții lor, ținând seama în mod corespunzător de necesitatea asigurării unei reprezentări geografice echitabile, care își exercită funcțiile cu titlu personal.
(2) Prima alegere are loc de îndată ce este posibil dar, în orice caz, în termen de optsprezece luni de la intrarea în vigoare a prezentei convenții. Cu cel puțin trei luni înainte de data fiecărei alegeri, secretarul general al Organizației Națiunilor Unite adresează statelor părți o scrisoare prin care le invită să prezinte candidați, după consultările regionale corespunzătoare, în termen de trei luni. Secretarul general stabilește o listă în ordine alfabetică a tuturor candidaților astfel desemnați și prezintă această listă tuturor statelor părți.
(3) Alegerile membrilor Comisiei au loc în cadrul unei reuniuni a statelor părți convocate de secretarul general la sediul Organizației Națiunilor Unite. La această reuniune, pentru care două treimi din statele părți constituie un cvorum, sunt aleși ca membri ai Comisiei candidații care obțin o majoritate de două treimi din voturile reprezentanților statelor părți prezenți și votanți. Se aleg cel puțin 3 membri din fiecare regiune geografică.
(4) Membrii Comisiei sunt aleși pentru un mandat de cinci ani. Aceștia sunt reeligibili.
(5) Statul parte care a prezentat candidatura unui membru al Comisiei suportă cheltuielile acestui membru în perioada în care își îndeplinește obligațiile în cadrul Comisiei. Statul de coastă interesat suportă cheltuielile în ceea ce privește avizele menționate la articolul 3 alineatul (1) litera (b) din prezenta anexă. Secretariatul Comisiei este asigurat de secretarul general al Organizației Națiunilor Unite.
Articolul 3
(1) Funcțiile Comisiei sunt următoarele:
(a) |
să examineze datele și celelalte informații prezentate de statele de coastă în ceea ce privește limitele exterioare ale platformei continentale în zonele în care aceste limite se extind dincolo de 200 de mile marine și să prezinte recomandări în conformitate cu articolul 76 și cu Declarația de înțelegere adoptată la 29 august 1980 de cea de-a treia Conferință a Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării; |
(b) |
să emită avize științifice și tehnice, la cererea statului de coastă interesat, pe parcursul elaborării datelor menționate la litera (a). |
(2) În măsura în care se consideră necesar și util, Comisia poate coopera cu Comisia Oceanografică Interguvernamentală a UNESCO, cu Organizația Hidrografică Internațională și cu alte organizații internaționale competente în vederea schimburilor de informații științifice și tehnice care o pot ajuta să își îndeplinească responsabilitățile.
Articolul 4
Statul de coastă care își propune să își stabilească, în conformitate cu articolul 76, limitele exterioare ale platformei continentale dincolo de 200 de mile marine, prezintă Comisiei caracteristicile acestor limite împreună cu datele științifice și tehnice care le justifică, de îndată ce este posibil și, în orice caz, în termen de zece ani de la intrarea în vigoare a prezentei convenții pentru statul respectiv. Statul de coastă comunică în același timp numele tuturor membrilor Comisiei care i-au acordat avize științifice și tehnice.
Articolul 5
Cu excepția cazului în care Comisia hotărăște altfel, aceasta funcționează prin intermediul a două subcomisii compuse din șapte membri, desemnați în mod echilibrat și ținând seama de elementele specifice ale fiecărei cereri prezentate de un stat de coastă. Membrii Comisiei care sunt resortisanți ai statului de coastă care a prezentat o cerere, precum și orice membru al Comisiei care a ajutat statul de coastă furnizându-i avize științifice și tehnice cu privire la delimitarea limitelor, nu pot face parte din subcomisia responsabilă cu examinarea cererii, dar au dreptul de a participa în calitate de membri la lucrările Comisiei cu privire la această cerere. Statul de coastă care a prezentat o cerere Comisiei poate trimite reprezentanți care să participe la lucrările respective fără drept de vot.
Articolul 6
(1) Subcomisia își prezintă recomandările Comisiei.
(2) Comisia aprobă recomandările subcomisiei cu o majoritate de două treimi din membrii Comisiei prezenți și votanți.
(3) Recomandările Comisiei sunt prezentate în scris statului de coastă care a prezentat cererea, precum și secretarului general al Organizației Națiunilor Unite.
Articolul 7
Statele de coastă își stabilesc limitele exterioare ale platformei continentale în conformitate cu dispozițiile articolului 76 alineatul (8) și cu procedurile naționale corespunzătoare.
Articolul 8
În cazul în care nu este de acord cu recomandările Comisiei, statul de coastă prezintă Comisiei, în termen rezonabil, o cerere revizuită sau o nouă cerere.
Articolul 9
Actele Comisiei nu aduc atingere problemelor cu privire la stabilirea limitelor între state ale căror coaste sunt adiacente sau situate față în față.
ANEXA III
DISPOZIȚII DE FOND PRIVIND PROSPECTAREA, EXPLORAREA ȘI EXPLOATAREA
Articolul 1
Drepturi asupra mineralelor
Transferul drepturilor asupra mineralelor intervine în momentul extracției acestora în conformitate cu prezenta convenție.
Articolul 2
Prospectare
(1) |
|
(2) Prospectarea nu conferă prospectorului nici un drept asupra resurselor. Prospectorul poate, cu toate acestea, să extragă o cantitate rezonabilă de minerale în vederea testării.
Articolul 3
Explorare și exploatare
(1) Întreprinderea, statele părți și celelalte entități sau persoane menționate la articolul 153 alineatul (2) litera (b) pot cere Autorității să aprobe planurile de lucru privind activitățile din zonă.
(2) Întreprinderea poate face o cerere privind orice parte a zonei, dar cererile prezentate de alte entități sau persoane cu privire la zone rezervate trebuie să satisfacă, printre altele, condițiile enunțate la articolul 9 din prezenta anexă.
(3) Explorarea și exploatarea se desfășoară numai în zonele specificate în planurile de lucru menționate la articolul 153 alineatul (3) și aprobate de Autoritate în conformitate cu prezenta convenție și cu normele, reglementările și procedurile relevante ale Autorității.
(4) Orice plan de lucru aprobat trebuie:
(a) |
să fie conform cu prezenta convenție și cu normele, reglementările și procedurile Autorității; |
(b) |
să prevadă controlul Autorității asupra activităților desfășurate în zonă în conformitate cu articolul 153 alineatul (4); |
(c) |
să confere operatorului, în conformitate cu normele, reglementările și procedurile Autorității, drepturi exclusive de explorare și exploatare în zona menționată în planul de lucru a categoriilor specificate de resurse. În cazul în care solicitantul prezintă un plan de lucru spre aprobare numai pentru faza de explorare sau pentru cea de exploatare, planul de lucru aprobat conferă drepturi exclusive numai pentru faza respectivă. |
(5) După aprobarea de către Autoritate, orice plan de lucru, cu excepția cazului în care a fost prezentat de către întreprindere, îmbracă forma unui contract încheiat între Autoritate și solicitant sau solicitanți.
Articolul 4
Condiții pentru acceptarea solicitanților
(1) Sunt acceptabili solicitanții, alții decât întreprinderea, care îndeplinesc condițiile enunțate la articolul 153 alineatul (2) litera (b) în materie de naționalitate sau de control și de patronaj și care urmează procedurile și corespund criteriilor de calificare stabilite prin normele, reglementările și procedurile Autorității.
(2) Sub rezerva alineatului (6), aceste criterii de calificare se referă la capacitatea financiară și tehnică a solicitantului, precum și la modul în care acesta a executat contractele pe care le-a încheiat anterior cu Autoritatea.
(3) Fiecare solicitant este patronat de statul parte al cărui resortisant este, cu excepția cazului în care solicitantul are mai multe naționalități, cum este cazul unei asociații sau al unui consorțiu compus din entități din state diferite, caz în care toate statele părți interesate patronează cererea, sau cu excepția cazului în care solicitantul este efectiv controlat de un alt stat parte sau de resortisanții acestuia, caz în care ambele state părți trebuie să patroneze cererea. Criteriile și procedurile de punere în aplicare a condițiilor de patronaj sunt stabilite prin normele, reglementările și procedurile Autorității.
(4) Statul sau statele care patronează o cerere sunt responsabile să asigure, în temeiul articolului 139, în cadrul sistemelor lor juridice, că activitățile desfășurate în zonă de contractantul pe care acest stat sau aceste state îl patronează sunt conforme cu clauzele contractuale și cu obligațiile care îi revin în temeiul prezentei convenții. Cu toate acestea, un stat care patronează nu este responsabil pentru prejudiciile rezultate din nerespectarea de către un contractant pe care îl patronează a obligațiilor sale, în cazul în care acest stat parte adoptă acte cu putere de lege și norme administrative și a luat măsuri administrative care, cu privire la sistemul său juridic, sunt adecvate în mod rezonabil pentru asigurarea respectării acestor obligații de către persoanele aflate sub jurisdicția sa
(5) Procedurile de evaluare a cererilor prezentate de statele părți trebuie să țină seama de calitatea lor de stat.
(6) Criteriile de calificare impun ca orice solicitant, fără excepție, să se angajeze în cererea sa:
(a) |
să accepte ca fiind executorii și să respecte obligațiile care îi revin în temeiul părții XI, al normelor, reglementărilor și procedurilor Autorității, al deciziilor organelor Autorității și al clauzelor contractelor pe care le-a încheiat cu Autoritatea; |
(b) |
să accepte controlul pe care Autoritatea îl exercită asupra activităților desfășurate în zonă, în urma autorizării de prezenta convenție; |
(c) |
să prezinte în scris Autorității asigurarea că își va îndeplini cu bună-credință obligațiile care îi revin în temeiul contractului; |
(d) |
să respecte dispozițiile cu privire la transferul de tehnologie enunțate la articolul 5 din prezenta anexă. |
Articolul 5
Transfer de tehnologie
(1) Atunci când prezintă un plan de lucru, orice solicitant furnizează Autorității o descriere generală a echipamentului și a metodelor care urmează să fie utilizate pentru activitățile desfășurate în zonă și alte informații pertinente care nu constituie proprietate industrială cu privire la caracteristicile tehnologiei preconizate, precum și informații care indică unde este disponibilă această tehnologie.
(2) Fiecare operator comunică Autorității orice modificare adusă descrierii și informațiilor puse la dispoziția Autorității în temeiul alineatului (1), ori de câte ori este efectuată o modificare sau o inovație tehnologică importantă.
(3) Orice contract cu privire la activitățile care urmează să se desfășoare în zonă conține clauze prin care contractantul se angajează:
(a) |
să pună la dispoziția întreprinderii, la cererea Autorității și pe baza unor modalități și condiții comerciale juste și rezonabile, tehnologia pe care o utilizează pentru desfășurarea activităților în zonă în temeiul contractului, pe care contractantul are dreptul de o transfera. Acest transfer se face prin intermediul unor licențe sau al altor acorduri corespunzătoare pe care contractantul le negociază cu întreprinderea și care se consemnează într-un acord special suplimentar contractului. Acest angajament poate fi invocat numai în cazul în care întreprinderea consideră că nu este în măsură să obțină pe piața deschisă aceeași tehnologie sau tehnologie la fel de eficientă și utilă pe baza unor modalități și condiții comerciale juste și rezonabile; |
(b) |
să obțină de la proprietarul oricărei tehnologii utilizate pentru desfășurarea activităților în zonă în temeiul contractului, care nu este în general disponibilă pe piața deschisă și care nu este reglementată de litera (a), o asigurare în scris că, la cererea Autorității, acesta autorizează întreprinderea, prin intermediul unor licențe sau al altor acorduri corespunzătoare și pe baza unor modalități și condiții comerciale juste și rezonabile, să utilizeze tehnologia respectivă în aceeași măsură ca și contractantul. În absența acestei asigurări, tehnologia respectivă nu poate fi utilizată de către contractant pentru desfășurarea activităților în zonă; |
(c) |
să dobândească de la proprietar, printr-un contract executoriu, la cererea întreprinderii și, în cazul în care este posibil, fără cheltuieli substanțiale pentru contractant, dreptul de a transfera întreprinderii orice tehnologie utilizată de contractant pentru desfășurarea activităților din zonă în temeiul contractului, pe care contractantul nu are altfel dreptul de a o transfera și care nu este disponibilă în general pe piața deschisă. În cazul în care, în cadrul unei societăți, există legături strânse între contractant și proprietarul tehnologiei, caracterul strâns al acestor legături și gradul de control sau de influență se iau în considerare atunci când se stabilește dacă au fost luate toate măsurile posibile pentru dobândirea dreptului respectiv. În cazul în care contractantul exercită un control efectiv asupra proprietarului și nu dobândește de la acesta dreptul respectiv, se ține seama de aceasta pentru stabilirea calificării contractantului, atunci când acesta prezintă o nouă cerere de aprobare a unui plan de lucru; |
(d) |
să faciliteze, la cererea întreprinderii, achiziționarea de către întreprindere a oricărei tehnologii menționate la litera (b), prin intermediul unor licențe sau al altor acorduri corespunzătoare și pe baza unor modalități și condiții comerciale juste și rezonabile, în cazul în care întreprinderea decide să negocieze direct cu proprietarul acestei tehnologii; |
(e) |
să ia aceleași măsuri ca cele prevăzute la literele (a), (b), (c) și (d) în interesul unei țări în curs de dezvoltare sau al unui grup de țări în curs de dezvoltare care dorește să încheie un contract în temeiul articolului 9 din prezenta anexă, cu condiția ca aceste măsuri să fie limitate la exploatarea părții din zonă propuse de contractant care a fost rezervată în conformitate cu articolul 8 din prezenta anexă și cu condiția ca activitățile prevăzute în contractul solicitat de țara în curs de dezvoltare sau de grupul de țări în curs de dezvoltare să nu implice un transfer de tehnologie în folosul unei țări terțe sau al resortisanților unei țări terțe. Obligația prevăzută de prezenta dispoziție se aplică oricărui contractant a cărui tehnologie nu a făcut obiectul unei cereri de transfer către întreprindere sau nu a fost încă transferată acesteia de către contractantul respectiv. |
(4) Litigiile privind angajamentele cerute la alineatul (3), precum și cele privind celelalte clauze ale contractelor, sunt supuse procedurii de soluționare obligatorie prevăzute la partea XI și, în cazul nerespectării acestor angajamente, se pot impune suspendarea sau rezilierea contractului sau sancțiuni pecuniare în conformitate cu articolul 18 din prezenta anexă. Litigiile privind chestiunea de a ști dacă ofertele prezentate de contractant prevăd modalități și condiții comerciale juste și rezonabile pot fi supuse de către oricare dintre părți arbitrajului comercial obligatoriu în conformitate cu regulamentul de arbitraj al Comisiei Organizației Națiunilor Unite pentru dreptul comercial internațional (UNCITRAL) sau cu orice alt regulament de arbitraj care poate fi prevăzut de normele, reglementările și procedurile Autorității. În cazul în care se constată că oferta contractantului nu prevede modalități și condiții comerciale juste și rezonabile, contractantul are la dispoziție patruzeci și cinci de zile pentru a-și modifica oferta, astfel încât aceasta să respecte cerința respectivă, înainte ca Autoritatea să ia o decizie în conformitate cu articolul 18 din prezenta anexă.
(5) În cazul în care întreprinderea nu este în măsură să obțină, pe baza unor modalități și condiții comerciale juste și rezonabile, tehnologia corespunzătoare care să-i permită să întreprindă în timp oportun extracția și prelucrarea mineralelor din zonă, Consiliul sau Adunarea poate convoca un grup de state părți, compus din statele care desfășoară activități în zonă, statele care patronează entități care desfășoară activități în zonă și alte state părți care au acces la această tehnologie. Acest grup procedează la consultări reciproce și ia măsuri efective, astfel încât această tehnologie să fie pusă la dispoziția întreprinderii pe baza unor modalități și condiții comerciale juste și rezonabile. Fiecare dintre aceste state părți ia în acest scop toate măsurile posibile în cadrul sistemului său juridic.
(6) În cazul unor asocieri în participațiune cu întreprinderea, transferul de tehnologie se efectuează în conformitate cu clauzele acordului de asociere în participațiune.
(7) Angajamentele cerute la alineatul (3) sunt incluse în fiecare contract privind desfășurarea activităților în zonă până la expirarea unui termen de zece ani de la demararea producției comerciale de către întreprindere și pot fi invocate în acest termen.
(8) În sensul prezentului articol, termenul „tehnologie” reprezintă echipamentul specializat și procedeele tehnice, inclusiv manualele, proiectele, instrucțiunile de utilizare, formarea, consultanța și asistența tehnică, necesare pentru asamblarea, întreținerea și funcționarea unui sistem viabil, precum și dreptul de a utiliza aceste elemente în acest scop fără drept de exclusivitate.
Articolul 6
Aprobarea planurilor de lucru
(1) După șase luni de la intrarea în vigoare a prezentei convenții și, după aceea, la fiecare patru luni, Autoritatea procedează la examinarea planurilor de lucru propuse.
(2) La examinarea unei cereri de aprobare a unui plan de lucru care îmbracă forma unui contract, Autoritatea stabilește mai întâi dacă:
(a) |
solicitantul s-a conformat procedurilor stabilite pentru cereri în conformitate cu articolul 4 din prezenta anexă și dacă și-a asumat față de Autoritate angajamentele și asigurările cerute la articolul respectiv. În cazul nerespectării acestor proceduri sau în lipsa oricăruia dintre aceste angajamente și asigurări, solicitantul are la dispoziție un termen de patruzeci și cinci de zile pentru remedierea acestor deficiențe; |
(b) |
solicitantul întrunește condițiile de acceptabilitate prevăzute la articolul 4 din prezenta anexă. |
(3) Toate planurile de lucru propuse se examinează în ordinea primirii lor. Planurile de lucru propuse trebuie să fie conforme cu dispozițiile relevante ale prezentei convenții și sunt reglementate de aceste dispoziții, precum și de normele, reglementările și procedurile Autorității, inclusiv cele privind cerințele operaționale, contribuțiile financiare și angajamentele cu privire la transferul de tehnologie. În cazul în care planurile de lucru propuse sunt conforme cu aceste cerințe, Autoritatea le aprobă, cu condiția ca acestea să fie conforme, de asemenea, cu cerințele uniforme și nediscriminatorii stabilite prin normele, reglementările și procedurile Autorității, cu excepția cazului în care:
(a) |
o parte sau totalitatea zonei menționate de planul de lucru este inclusă într-un plan de lucru aprobat sau într-un plan de lucru propus anterior asupra căruia Autoritatea nu a luat încă o decizie definitivă; |
(b) |
o parte sau totalitatea zonei menționate de planul de lucru este exclusă de Autoritate în temeiul articolului 162 alineatul (2) litera (x) sau |
(c) |
planul de lucru propus este prezentat sau patronat de un stat parte căruia i s-au aprobat deja:
|
(4) În sensul aplicării normei enunțate la alineatul (3) litera (c), un plan de lucru prezentat de o asociație sau de un consorțiu este imputat în mod proporțional statelor părți care patronează asociația sau consorțiul în conformitate cu articolul 4 alineatul (3) din prezenta anexă. Autoritatea poate aproba planuri de lucru reglementate de alineatul (3) litera (c), în cazul în care constată că aprobarea respectivă nu ar permite unui stat parte sau entităților patronate de acesta să monopolizeze realizarea activităților din zonă sau să împiedice alte state părți să desfășoare activități în zonă.
(5) Fără a aduce atingere dispozițiilor alineatului (3) litera (a), după sfârșitul perioadei interimare prevăzute la articolul 151 alineatul (3), Autoritatea poate să adopte, prin intermediul unor norme, reglementări și proceduri, alte proceduri și criterii compatibile cu prezenta convenție pentru a hotărî solicitanții ale căror planuri de lucru sunt aprobate, în caz de selecție între solicitanți pentru o zonă propusă. Aceste proceduri și criterii trebuie să asigure aprobarea planurilor de lucru pe o bază echitabilă și nediscriminatorie.
Articolul 7
Selecție între solicitanții de autorizații de producție
(1) După șase luni de la intrarea în vigoare a prezentei convenții și, după aceea, la fiecare patru luni, Autoritatea examinează cererile de autorizații de producție prezentate pe parcursul perioadei precedente. Autoritatea eliberează autorizațiile solicitate, în cazul în care toate aceste cereri pot fi aprobate fără ca plafonul producției să fie depășit și fără ca Autoritatea să contravină obligațiilor pe care și le-a asumat în temeiul unui acord sau al unei înțelegeri privind produsele la care a devenit parte, astfel cum se prevede la articolul 151.
(2) Atunci când trebuie făcută o selecție între solicitanții de autorizații de producție datorită limitării producției menționate la articolul 151 alineatele (2)-(7) sau datorită obligațiilor care îi revin Autorității în temeiul unui acord sau al unei înțelegeri privind produsele la care a devenit parte, astfel cum se prevede la articolul 151 alineatul (1), Autoritatea procedează la această selecție pe baza unor criterii obiective și nediscriminatorii stabilite prin normele, reglementările și procedurile sale.
(3) În aplicarea alineatului (2), Autoritatea acordă prioritate solicitanților care:
(a) |
oferă cele mai bune garanții de eficacitate, ținând seama de capacitatea financiară și tehnică a acestora și de modul în care aceștia au executat, după caz, planurile de lucru aprobate anterior; |
(b) |
oferă Autorității perspectiva unor beneficii financiare mai rapide, ținând seama de data prevăzută pentru demararea producției comerciale; |
(c) |
au investit deja cea mai mare parte a resurselor și a eforturilor în prospectare sau explorare. |
(4) Solicitanții care nu sunt selectați în cursul unei perioade oarecare au prioritate în perioadele ulterioare până la primirea unei autorizații de producție.
(5) Selecția se face ținând seama de necesitatea de a se oferi tuturor statelor părți o mai mare posibilitate de a participa la activitățile desfășurate în zonă și de a preveni monopolizarea acestor activități, indiferent de sistemul economic și social sau de situarea geografică a acestora, astfel încât să se evite discriminările față de orice stat sau sistem.
(6) Ori de câte ori se află în exploatare mai puține zone rezervate decât zone nerezervate, cererile de autorizații de producție privind zonele rezervate au prioritate.
(7) Deciziile prevăzute de prezentul articol se iau cât mai curând posibil după expirarea fiecărei perioade.
Articolul 8
Rezervarea zonelor
Fiecare cerere, alta decât cele prezentate de întreprindere sau de orice alte entități pentru zone rezervate, trebuie să acopere o zonă totală, care nu trebuie neapărat să fie o zonă continuă, suficient de mare și cu o valoare comercială estimativă suficientă pentru a permite două operațiuni de extracție minieră. Solicitantul precizează coordonatele care separă zona în două părți de valoare comercială estimativă egală și comunică toate datele pe care le-a obținut cu privire la ambele părți. Fără a aduce atingere atribuțiilor Autorității în temeiul articolului 17 din prezenta anexă, datele care trebuie comunicate în ceea ce privește nodulii polimetalici se referă la cartare, prelevarea de probe, concentrația nodulilor și conținutul de metale. În termen de patruzeci și cinci de zile de la primirea acestor date, Autoritatea desemnează partea care urmează să fie rezervată exclusiv activităților desfășurate de către Autoritate prin intermediul întreprinderii sau în asociere cu țări în curs de dezvoltare. Această desemnare poate fi amânată cu încă patruzeci și cinci de zile, în cazul în care Autoritatea solicită unui expert independent să evalueze dacă i-au fost comunicate toate datele cerute de prezentul articol. Zona desemnată devine o zonă rezervată de îndată ce planul de lucru pentru zona nerezervată este aprobat, iar contractul este semnat.
Articolul 9
Activități desfășurate în zonele rezervate
(1) Întreprinderea are posibilitatea de a decide dacă dorește să desfășoare activități în fiecare zonă rezervată. Această decizie poate fi luată în orice moment, cu excepția cazului în care Autoritatea primește o notificare în conformitate cu alineatul (4), caz în care întreprinderea ia decizia într-un termen rezonabil. Întreprinderea poate hotărî să exploateze aceste zone prin asociere în participațiune cu statul sau entitatea interesată.
(2) Întreprinderea poate încheia contracte pentru executarea unei părți din activitățile sale în conformitate cu anexa IV articolul 12. Aceasta poate, de asemenea, să încheie acorduri de asociere în participațiune în vederea desfășurării acestor activități cu orice entități care îndeplinesc condițiile pentru a desfășura activități în zonă în conformitate cu articolul 153 alineatul (2) litera (b). La examinarea acestor asociații în participațiune, întreprinderea oferă statelor părți care sunt țări în curs de dezvoltare și resortisanților acestora posibilitatea unei participări efective.
(3) Autoritatea poate prescrie, în normele, reglementările și procedurile sale, cerințe și condiții de fond și de procedură în ceea ce privește aceste contracte și asocieri în participațiune.
(4) Orice stat parte care este o țară în curs de dezvoltare sau orice persoană fizică sau juridică patronată de acesta și efectiv controlată de acesta sau de o altă țară în curs de dezvoltare, care este un solicitant acceptabil, sau orice grup din categoriile menționate anterior, poate comunica Autorității dorința sa de a prezenta un plan de lucru în conformitate cu articolul 6 din prezenta anexă pentru o zonă rezervată. Planul de lucru este examinat în cazul în care întreprinderea hotărăște, în conformitate cu alineatul (1), să nu desfășoare activități în această zonă.
Articolul 10
Preferințe și priorități acordate unor solicitanți
Operatorului al cărui plan de lucru a fost aprobat numai pentru explorare, în conformitate cu articolul 3 alineatul (4) litera (c) din prezenta anexă, i se acordă preferință și prioritate față de ceilalți solicitanți, în cazul în care acesta prezintă un plan de lucru privind exploatarea aceleiași zone și acelorași resurse. Cu toate acestea, această preferință sau prioritate poate să-i fie retrasă, în cazul în care operatorul nu și-a executat planul de lucru în mod satisfăcător.
Articolul 11
Acorduri de asociere în participațiune
(1) Contractele pot prevedea acorduri de asociere în participațiune între contractant și Autoritate, care acționează prin intermediul întreprinderii, sub forma unor asociații în participațiune sau a împărțirii producției, precum și orice altă formă de acord de asociere în participațiune, care beneficiază de aceeași protecție în materie de revizuire, de suspendare sau de reziliere ca și contractele încheiate cu Autoritatea.
(2) Contractanții care încheie cu întreprinderea astfel de acorduri de asociere în participațiune pot beneficia de stimulentele financiare prevăzute la articolul 13 din prezenta anexă.
(3) Partenerii întreprinderii la o asociere în participațiune au obligația de a efectua plățile prescrise la articolul 13 din prezenta anexă, în proporție cu participarea la asociațiile în participațiune, sub rezerva stimulentelor financiare prevăzute la articolul respectiv.
Articolul 12
Activități desfășurate de către întreprindere
(1) Activitățile desfășurate în zonă de către întreprindere în conformitate cu articolul 153 alineatul (2) litera (a) sunt reglementate de partea XI, de normele, reglementările și procedurile Autorității și de deciziile pertinente ale acesteia.
(2) Orice plan de lucru prezentat de întreprindere este însoțit de documente care să ateste capacitatea sa financiară și tehnică.
Articolul 13
Clauze financiare ale contractelor
(1) Atunci când adoptă norme, reglementări și proceduri cu privire la clauzele financiare ale unui contract între Autoritate și entitățile menționate la articolul 153 alineatul (2) litera (b) și atunci când negociază aceste clauze financiare în conformitate cu partea XI și cu aceste norme, reglementări și proceduri, Autoritatea vizează următoarele obiective:
(a) |
să-și asigure maxim de venituri provenind din producția comercială; |
(b) |
să atragă investiții și tehnologie pentru explorarea și exploatarea zonei; |
(c) |
să asigure egalitatea tratamentului financiar și obligații financiare comparabile pentru contractanți; |
(d) |
să ofere stimulente pe baze uniforme și nediscriminatorii pentru a încuraja contractanții să încheie acorduri de asociere în participațiune cu întreprinderea și cu țări în curs de dezvoltare sau cu resortisanții acestora, să stimuleze transferul de tehnologie către întreprindere, către țările în curs de dezvoltare sau către resortisanții acestora, și să formeze personalul Autorității și al țărilor în curs de dezvoltare; |
(e) |
să permită întreprinderii să procedeze la extracția resurselor de pe fundul mărilor în același timp cu entitățile sau persoanele menționate la articolul 153 alineatul (2) litera (b) și |
(f) |
să se asigure ca, drept rezultat al stimulentelor financiare oferite contractanților în temeiul alineatului (14) sau al clauzelor contractuale revizuite în conformitate cu articolul 19 din prezenta anexă sau în temeiul dispozițiilor articolului 11 din prezenta anexă cu privire la asociațiile în participațiune, contractanții să nu fie subvenționați astfel încât să beneficieze de o poziție concurențială avantajoasă artificială față de cei care exploatează resurse terestre. |
(2) Pentru cheltuielile administrative necesare pentru studierea cererilor de aprobare a planurilor de lucru care iau formă de contract, se percepe o taxă stabilită la 500 000 USD pentru fiecare cerere. Valoarea taxei este revizuită periodic de către Consiliu, astfel încât aceasta să acopere cheltuielile administrative efectuate. În cazul în care aceste cheltuieli administrative efectuate de Autoritate pentru prelucrarea unei cereri sunt inferioare sumei stabilite, Autoritatea rambursează diferența solicitantului.
(3) Contractantul achită o taxă anuală fixă de un milion USD de la data intrării în vigoare a contractului. În cazul în care data aprobată pentru demararea producției comerciale este amânată ca urmare a eliberării cu întârziere a autorizației de producție, în conformitate cu articolul 151, contractantul este scutit de fracțiunea din taxa anuală fixă corespunzătoare perioadei de amânare. De la data demarării producției comerciale, contractantul achită fie taxa de producție, fie taxa anuală fixă, în cazul în care aceasta este mai mare.
(4) În termen de un an de la demararea producției comerciale, în conformitate cu alineatul (3), contractantul alege modalitatea de plată a contribuției sale financiare către Autoritate:
(a) |
fie achitând numai o redevență privind producția; |
(b) |
fie achitând o redevență privind producția și o parte din veniturile nete. |
(5) |
|
(6) În cazul în care contractantul alege să-și aducă respectiva contribuție financiară față de Autoritate achitând o redevență privind producția și o parte din veniturile nete, valoarea acestor plăți se stabilește după cum urmează:
(a) |
Valoarea taxei de producție se stabilește la un anumit procentaj din valoarea de piață, determinată în conformitate cu litera (b), a metalelor prelucrate care provin din nodulii polimetalici extrași din zona reglementată de contract. Aceste procentaj se stabilește după cum urmează:
În cazul în care, pe parcursul celei de-a doua perioade de producție comercială, astfel cum este definită la litera (d), rentabilitatea investiției pentru un exercițiu contabil dat, în conformitate cu definiția de la litera (m), este mai mică de 15 %, ca urmare a plății redevenței privind producția de 4 %, valoarea redevenței privind producția se stabilește la 2 % în loc de 4 % pentru exercițiul contabil respectiv. |
(b) |
Valoarea de piață menționată anterior a metalelor prelucrate se calculează prin multiplicarea cantității de metale prelucrate care provin din nodulii polimetalici extrași din zona reglementată de contract cu prețul mediu al acestor metale pe parcursul exercițiului contabil respectiv, determinat în conformitate cu alineatele (7) și (8). |
(c) |
|
(d) |
|
(e) |
„Veniturile nete atribuibile” reprezintă veniturile nete ale contractantului multiplicate cu raportul dintre cheltuielile de dezvoltare aferente extracției și totalul cheltuielilor de dezvoltare ale contractantului. În cazul în care activitățile contractantului se referă la extracția și transportul nodulilor polimetalici, precum și la producția, în special, a trei metale prelucrate, și anume cobaltul, cuprul și nichelul, valoarea veniturilor nete atribuibile nu poate fi mai mică de 25 % din veniturile nete ale contractantului. Sub rezerva dispozițiilor literei (n), în toate celelalte cazuri, inclusiv în cazul în care activitățile contractantului se referă la extracția și transportul nodulilor polimetalici și la producția a patru metale prelucrate, și anume cobaltul, cuprul, manganul și nichelul, Autoritatea poate, în normele, reglementările și procedurile sale, să prescrie valori minimale corespunzătoare aplicând aceeași formulă de proporționalitate ca pentru stabilirea valorii minimale de 25 % în cazul celor trei metale. |
(f) |
„Veniturile nete ale contractantului” reprezintă veniturile brute ale contractantului din care se deduc cheltuielile sale de exploatare și de amortizare a cheltuielilor sale de dezvoltare în conformitate cu modalitățile prevăzute la litera (j). |
(g) |
|
(h) |
„Cheltuielile de dezvoltare ale contractantului” reprezintă:
|
(i) |
Veniturile provenite din înstrăinarea activelor de capital și valoarea de piață a acestor active de capital care nu mai sunt necesare în vederea operațiunilor prevăzute de contract și care nu sunt vândute se scad din cheltuielile de dezvoltare ale contractantului pe parcursul exercițiului contabil respectiv. Atunci când aceste deduceri depășesc cheltuielile de dezvoltare ale contractantului, excedentul se adaugă veniturilor brute ale contractantului. |
(j) |
Cheltuielile de dezvoltare ale contractantului efectuate înainte de începerea producției comerciale, menționate la litera (h) punctul (i) și la litera (n) punctul (iv), se amortizează în zece anuități egale de la data demarării producției comerciale. Cheltuielile de dezvoltare ale contractantului efectuate după începerea producției comerciale, menționate la litera (h) punctul (ii) și litera (n) punctul (iv), se amortizează în zece anuități egale sau într-un număr inferior de anuități, astfel încât să fie complet amortizate la expirarea contractului. |
(k) |
„Cheltuielile de exploatare ale contractantului” reprezintă toate cheltuielile efectuate după începerea producției comerciale pentru exploatarea capacității de producție a zonei reglementate de contract și pentru activitățile conexe în vederea operațiunilor prevăzute de contract, în conformitate cu principiile de contabilitate general acceptate, inclusiv, inter alia, taxa anuală fixă sau taxa de producție, în cazul în care aceasta este mai mare, cheltuielile pentru plăți, salarii, beneficii ale angajaților, materiale, servicii, transporturi, prelucrare și comercializare, dobânzi, servicii publice, protecția mediului marin, cheltuielile generale și administrative legate în mod direct de operațiunile prevăzute de contract, precum și orice pierderi nete de exploatare reportate într-un sens sau altul, după cum urmează. Pierderile nete de exploatare pot fi reportate de două ori consecutiv, de la un exercițiu la altul, cu excepția ultimilor doi ani ai contractului, caz în care acestea pot fi reportate retroactiv celor două exerciții precedente. |
(l) |
În cazul în care contractantul asigură extracția, transportul nodulilor polimetalici și producția de metale prelucrate și semiprelucrate, „cheltuielile de dezvoltare aferente extracției” reprezintă partea de cheltuieli de dezvoltare ale contractantului care este legată în mod direct de extracția resurselor din zona reglementată de contract, în conformitate cu principiile de contabilitate general acceptate și cu normele, reglementările și procedurile financiare ale Autorității, inclusiv, inter alia, taxa percepută pentru examinarea cererii, taxa anuală fixă și, după caz, cheltuielile pentru prospectarea și explorarea zonei reglementate de contract și o fracțiune din cheltuielile de cercetare și de dezvoltare. |
(m) |
„Rentabilitatea investiției” reprezintă, pentru orice exercițiu contabil, raportul dintre veniturile nete atribuibile în acest exercițiu și cheltuielile de dezvoltare aferente extracției. În sensul calculării acestui raport, cheltuielile de dezvoltare aferente extracției cuprind cheltuielile pentru cumpărarea unui echipament nou sau pentru înlocuirea echipamentului utilizat în legătură cu activitățile de extracție, din care se deduce costul inițial al echipamentului înlocuit. |
(n) |
În cazul în care contractantul asigură numai extracția:
|
(o) |
Cheltuielile menționate la literele (h), (k), (l) și (n) cu privire la dobânzile achitate de către contractant sunt permise numai în măsura în care, în toate cazurile, Autoritatea admite că, în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) din prezenta anexă, raportul creanțe/capital și rata dobânzii sunt rezonabile, ținând seama de practicile comerciale existente. |
(p) |
Cheltuielile prevăzute de prezentul alineat nu includ sumele plătite cu titlu de impozit pe profitul societății sau taxe similare percepute de către state pentru operațiunile contractantului. |
(7) |
|
(8) În cazul în care o piață internațională de destinație finală oferă un mecanism reprezentativ de stabilire a prețurilor pentru metale prelucrate, noduli polimetalici și metale semiprelucrate care provin din noduli, se aplică prețul mediu practicat pe această piață. În toate celelalte cazuri, Autoritatea stabilește, după consultarea contractantului, un preț corect pentru produsele menționate anterior în conformitate cu alineatul (9).
(9) |
|
(10) Contractantul pune la dispoziția experților contabili, în conformitate cu normele, reglementările și procedurile financiare ale Autorității, datele financiare necesare pentru a se stabili dacă prezentul articol a fost respectat.
(11) Toate costurile, cheltuielile, veniturile, precum și toate prețurile și valorile prevăzute de prezentul articol, se stabilesc în conformitate cu principiile de contabilitate general acceptate și cu normele, reglementările și procedurile financiare ale Autorității.
(12) Plățile către Autoritate în conformitate cu alineatele (5) și (6) se efectuează în monede liber utilizabile sau monede liber disponibile și efectiv utilizabile pe cele mai importante piețe valutare sau, la alegerea contractantului, sub forma echivalentului metalelor prelucrate, calculat la valoarea de piață. Valoarea de piață se stabilește în conformitate cu alineatul (5) litera (b). Monedele liber utilizabile și monedele liber disponibile și efectiv utilizabile pe cele mai importante piețe valutare sunt definite în normele, reglementările și procedurile Autorității în conformitate cu practicile monetare internaționale dominante.
(13) Toate obligațiile financiare ale contractantului față de Autoritate, precum și toate taxele, costurile, cheltuielile și veniturile acestuia prevăzute de prezentul articol se ajustează prin exprimarea lor în valoare constantă în raport cu un an de referință.
(14) Autoritatea poate adopta, luând în considerare recomandările Comisiei de planificare economică și ale Comisiei juridice și tehnice, norme, reglementări și proceduri care prevăd stimulente pentru părțile contractante, pe baze uniforme și nediscriminatorii, în vederea promovării obiectivelor enunțate la alineatul (1).
(15) Atunci când survine un litigiu între Autoritate și un contractant privind interpretarea sau aplicarea clauzelor financiare ale unui contract, fiecare dintre părți poate supune litigiul unui arbitraj comercial obligatoriu, cu excepția cazului în care ambele părți ajung la un acord privind soluționarea litigiului prin alte mijloace, în conformitate cu articolul 188 alineatul (2).
Articolul 14
Comunicarea datelor
(1) În conformitate cu normele, reglementările și procedurile Autorității și pe baza modalităților și condițiilor din planul de lucru, operatorul comunică Autorității, la termenele stabilite de aceasta, toate datele care sunt deopotrivă necesare și relevante în vederea exercitării efective a atribuțiilor și a funcțiilor de către principalele organe ale Autorității în ceea ce privește zona reglementată de planul de lucru.
(2) Datele comunicate cu privire la zona reglementată de planul de lucru, considerate drept proprietate industrială, pot fi utilizate numai în sensul enunțat de prezentul articol. Datele necesare elaborării de către Autoritate a normelor, reglementărilor și procedurilor cu privire la protecția mediului marin și la siguranță, altele decât datele cu privire la proiectarea echipamentului, nu sunt considerate drept proprietate industrială.
(3) Datele comunicate Autorității de prospectori, de solicitanții de contracte și de contractanți, considerate drept proprietate industrială, nu pot fi comunicate de către Autoritate întreprinderii sau altcuiva din afara Autorității, însă pot fi comunicate întreprinderii datele cu privire la zonele rezervate. Aceste date comunicate întreprinderii de aceste persoane nu pot fi comunicate de întreprindere Autorității sau altcuiva din afara Autorității.
Articolul 15
Programe de formare
Contractantul stabilește programe practice de formare a personalului Autorității și al țărilor în curs de dezvoltare, inclusiv participarea acestui personal la toate activitățile desfășurate în zonă care fac obiectul contractului, în conformitate cu articolul 144 alineatul (2).
Articolul 16
Drept exclusiv de explorare și de exploatare
În conformitate cu partea XI și cu normele, reglementările și procedurile sale, Autoritatea acordă operatorului dreptul exclusiv de explorare și de exploatare a unei categorii stabilite de resurse în zona reglementată de planul de lucru și se asigură că nici o altă entitate nu exercită în aceeași zonă activități legate de o categorie diferită de resurse într-un mod care ar putea stânjeni activitățile operatorului. Drepturile acestuia sunt garantate în conformitate cu articolul 153 alineatul (6).
Articolul 17
Norme, reglementări și proceduri ale Autorității
(1) Autoritatea adoptă și aplică, în mod uniform, norme, reglementări și proceduri în conformitate cu articolul 160 alineatul (2) litera (f) punctul (ii) și articolul 162 alineatul (2) litera (o) punctul (ii) în vederea exercitării funcțiilor sale, astfel cum sunt enunțate la partea XI, în special în ceea ce privește următoarele probleme:
(a) |
proceduri administrative cu privire la prospectare, explorare și exploatare în zonă; |
(b) |
operațiuni:
|
(c) |
aspecte financiare:
|
(d) |
punerea în aplicare a deciziilor luate în temeiul articolului 151 alineatul (10) și articolului 164 alineatul (2) litera (d). |
(2) Normele, reglementările și procedurile cu privire la următoarele aspecte trebuie să corespundă integral criteriilor obiective enunțate în continuare:
(a) |
Suprafața zonelor Autoritatea stabilește suprafața corespunzătoare a zonelor de explorare, care poate ajunge până la dublul celor de exploatare, pentru a permite o explorare intensivă. Suprafața zonei se calculează astfel încât să corespundă cerințelor articolului 8 din prezenta anexă privind rezervarea zonelor, precum și cerințelor de producție prevăzute, care trebuie să fie compatibile cu articolul 151 în conformitate cu clauzele contractului, luând în considerare tehnologia disponibilă la momentul respectiv în domeniul exploatării miniere a fundului mărilor și caracteristicile fizice relevante ale zonelor. Suprafața zonelor nu poate fi nici mai mică, nici mai mare decât este necesar pentru a corespunde acestui obiectiv. |
(b) |
Durata operațiunilor
|
(c) |
Norme de eficacitate Autoritatea cere ca, pe parcursul fazei de explorare, operatorul să efectueze periodic cheltuieli care să corespundă în mod rezonabil suprafeței zonei reglementate de planul de lucru și cheltuieli pe care le-ar face un operator de bună-credință care își propune să demareze producția comercială în zonă în termenul stabilit de Autoritate. Cheltuielile considerate necesare nu ar trebui stabilite la un nivel care să descurajeze potențialii operatori care dispun de tehnologie mai puțin costisitoare decât tehnologia folosită în mod curent. Autoritatea stabilește un termen maxim pentru realizarea producției comerciale, care începe după sfârșitul fazei de explorare și după începerea fazei de exploatare. Pentru stabilirea acestui termen, Autoritatea ar trebui să țină seama de faptul că realizarea unor sisteme de extracție și de prelucrare de dimensiuni mari poate fi întreprinsă numai după sfârșitul fazei de explorare și începerea fazei de exploatare. În consecință, termenul pentru începerea producției comerciale în zonă ar trebui să ia în considerare timpul necesar construirii acestor sisteme după sfârșitul fazei de explorare și termene rezonabile pentru întârzierile inevitabile în programul de construcție. După realizarea producției comerciale, Autoritatea cere operatorului, cu respectarea unor limite rezonabile și luând în considerare toți factorii pertinenți, să mențină producția comercială pe parcursul duratei planului de lucru. |
(d) |
Categorii de resurse La stabilirea categoriilor de resurse pentru care se poate aproba un plan de lucru, Autoritatea ia în considerare, inter alia, următoarele elemente:
Nici o dispoziție a prezentului alineat nu împiedică Autoritatea să aprobe un plan de lucru cu privire la mai multe categorii de resurse în aceeași zonă aceluiași solicitant. |
(e) |
Renunțarea la zone Operatorul are dreptul de a renunța în orice moment, fără sancțiuni, integral sau parțial, la drepturile sale în zona reglementată de planul de lucru. |
(f) |
Protecția mediului marin Se elaborează norme, reglementări și proceduri pentru a asigura protecția eficientă a mediului marin împotriva efectelor nocive care rezultă direct din activitățile desfășurate în zonă sau din prelucrarea mineralelor extrase dintr-un sector minier la bordul unei nave aflate deasupra acestui sector minier, ținând seama de măsura în care aceste efecte nocive pot rezulta direct din foraj, dragare, carotaj și excavație, precum și din eliminarea, descărcarea și deversarea în mediul marin a unor sedimente, deșeuri și a altor efluenți. |
(g) |
Producția comercială Producția comercială este considerată începută atunci când un operator se angajează în operațiuni de extracție susținute și la scară mare care produc o cantitate de materiale suficientă pentru a indica în mod clar că obiectivul principal este producția la scară mare și nu producția destinată colectării informațiilor, analizelor sau încercării echipamentului sau a instalațiilor. |
Articolul 18
Sancțiuni
(1) Drepturile contractantului în temeiul contractului pot fi suspendate sau anulate numai în următoarele cazuri:
(a) |
în cazul în care, în pofida avertismentelor Autorității, contractantul și-a desfășurat activitățile astfel încât să determine încălcări grave, repetate și deliberate ale clauzelor fundamentale ale contractului, ale părții XI și ale normelor, reglementărilor și procedurilor Autorității sau |
(b) |
în cazul în care contractantul nu s-a conformat unei decizii definitive și obligatorii luate în privința sa de către organul de soluționare a litigiilor. |
(2) În cazul oricărei încălcări a clauzelor contractuale, altele decât cele prevăzute la alineatul (1) litera (a), sau în locul suspendării sau rezilierii în temeiul alineatului (1) litera (a), Autoritatea poate impune contractantului sancțiuni pecuniare proporționale cu gravitatea încălcării.
(3) Cu excepția ordinelor emise în caz de urgență în temeiul articolului 162 alineatul (2) litera (w), Autoritatea nu poate să dispună executarea unei decizii cu privire la sancțiuni pecuniare, la suspendare sau la reziliere, atâta timp cât contractantului nu i s-a acordat posibilitatea rezonabilă de a epuiza căile de atac judiciare de care dispune în conformitate cu partea XI secțiunea 5.
Articolul 19
Revizuirea contractului
(1) Atunci când apar sau pot să apară circumstanțe care, în opinia uneia dintre părți, ar putea face contractul inechitabil sau care ar putea să compromită sau să împiedice realizarea obiectivelor prevăzute de contract sau de partea XI, părțile încep negocieri în vederea revizuirii contractului în consecință.
(2) Un contract încheiat în conformitate cu articolul 153 alineatul (3) poate fi revizuit numai cu consimțământul părților.
Articolul 20
Transferul drepturilor și obligațiilor
Drepturile și obligațiile care decurg dintr-un contract pot fi transferate numai cu consimțământul Autorității și în conformitate cu normele, reglementările și procedurile sale. Autoritatea nu refuză, fără motive întemeiate, să-și dea consimțământul pentru transfer, în cazul în care cesionarul propus este, în toate privințele, un solicitant acceptabil și își asumă toate obligațiile cedentului și în cazul în care transferul nu atribuie cesionarului un plan de lucru a cărui aprobare este interzisă la articolul 6 alineatul (3) litera (c) din prezenta anexă.
Articolul 21
Lege aplicabilă
(1) Contractul este reglementat de clauzele contractuale, de normele, reglementările și procedurile Autorității, de partea XI, precum și de celelalte norme de drept internațional care nu sunt incompatibile cu prezenta convenție.
(2) Orice decizie definitivă pronunțată de o curte sau de un tribunal care are competență în temeiul prezentei convenții cu privire la drepturile și obligațiile Autorității și ale contractantului este executorie pe teritoriul fiecărui stat parte.
(3) Nici un stat parte nu poate impune unui contractant condiții incompatibile cu partea XI. Cu toate acestea, nu este considerată incompatibilă cu partea XI aplicarea de către un stat parte contractanților pe care îi patronează sau navelor care îi arborează pavilionul a unor acte cu putere de lege și norme administrative cu privire la protecția mediului marin sau a altora mai stricte decât normele, reglementările și procedurile Autorității adoptate în conformitate cu articolul 17 alineatul (2) litera (f) din prezenta anexă.
Articolul 22
Responsabilitate
Contractantul este responsabil sau răspunzător pentru orice prejudiciu cauzat de actele ilicite săvârșite în desfășurarea operațiunilor, ținând seama de partea de responsabilitate imputabilă Autorității pentru actele și omisiunile acesteia. Autoritatea este, de asemenea, responsabilă sau răspunzătoare pentru orice prejudiciu cauzat de actele ilicite săvârșite în exercitarea atribuțiilor și funcțiilor sale, inclusiv încălcările articolului 168 alineatul (2), ținând seama de partea de responsabilitate imputabilă contractantului pentru actele sau omisiunile acestuia. În toate cazurile, despăgubirea trebuie să corespundă prejudiciului efectiv.
ANEXA IV
STATUTUL ÎNTREPRINDERII
Articolul 1
Obiective
(1) Întreprinderea este organul Autorității care desfășoară activitățile direct în zonă, în conformitate cu articolul 153 alineatul (2) litera (a), precum și transportul, prelucrarea și comercializarea mineralelor extrase din zonă.
(2) Pentru îndeplinirea obiectivelor și exercitarea funcțiilor sale, întreprinderea acționează în conformitate cu prezenta convenție și cu normele, reglementările și procedurile Autorității.
(3) Pentru valorificarea resurselor zonei în temeiul alineatului (1), întreprinderea funcționează, sub rezerva prezentei convenții, în conformitate cu principii comerciale solide.
Articolul 2
Raporturi cu Autoritatea
(1) În temeiul articolului 170, întreprinderea acționează în conformitate cu politicile generale ale Adunării și cu directivele Consiliului.
(2) Sub rezerva alineatului (1), întreprinderea beneficiază de autonomie în desfășurarea operațiunilor.
(3) Nici o dispoziție a prezentei convenții nu atribuie răspunderea întreprinderii pentru actele sau obligațiile Autorității sau Autorității pentru actele sau obligațiile întreprinderii.
Articolul 3
Limitarea răspunderii
Fără a aduce atingere articolului 11 alineatul (3) din prezenta anexă, nici un membru al Autorității nu este răspunzător pentru actele sau obligațiile întreprinderii numai în baza calității de membru.
Articolul 4
Structură
Întreprinderea are un Consiliu de administrație, un director general și personalul necesar pentru exercitarea funcțiilor sale.
Articolul 5
Consiliul de administrație
(1) Consiliul de administrație este compus din 15 membri aleși de Adunare în conformitate cu articolul 160 alineatul (2) litera (c). La alegerea membrilor în Consiliul de administrație, trebuie să se țină seama în mod corespunzător de principiul repartizării geografice echitabile. La prezentarea propunerilor de candidați pentru Consiliul de administrație, membrii Autorității iau în considerare necesitatea desemnării candidaților cu cel mai înalt nivel de competență, cu calificările cerute în domeniile respective, astfel încât să se asigure viabilitatea și succesul întreprinderii.
(2) Membrii consiliului sunt aleși pentru un mandat de patru ani și sunt reeligibili. În momentul alegerilor, se ține seama în mod corespunzător de principiul rotației membrilor.
(3) Membrii consiliului rămân în funcție până la alegerea succesorilor. În cazul în care locul unui membru al Consiliului de administrație devine vacant, Adunarea, în conformitate cu articolul 160 alineatul (2) litera (c), alege un nou membru pentru durata rămasă a mandatului predecesorului său.
(4) Membrii Consiliului de administrație acționează cu titlu personal. În exercitarea funcțiilor, aceștia nu solicită și nu acceptă instrucțiuni de la nici un guvern și de la nici o altă sursă. Membrii Autorității respectă caracterul independent al membrilor consiliului și se abțin de la orice tentativă de a-i influența în exercitarea funcțiilor.
(5) Fiecare membru al Consiliului de administrație primește o remunerație din fondurile întreprinderii. Valoarea acestei remunerații este fixată de Adunare, la recomandarea Consiliului.
(6) Consiliul de administrație își exercită în mod normal funcțiile la sediul principal al întreprinderii și se reunește ori de câte ori o cer activitățile întreprinderii.
(7) Două treimi din membrii Consiliului de administrație constituie un cvorum.
(8) Fiecare membru al Consiliului de administrație dispune de un vot. Deciziile Consiliului de administrație cu privire la orice chestiune se iau cu majoritatea membrilor acestuia. În cazul în care o chestiune suscită un conflict de interese pentru unul dintre membri, acesta nu participă la vot.
(9) Orice membru al Autorității poate cere Consiliului de administrație informații despre operațiunile care îl privesc în mod deosebit. Consiliul de administrație face tot posibilul pentru a furniza aceste informații.
Articolul 6
Atribuțiile și funcțiile Consiliului de administrație
Consiliul de administrație conduce operațiunile întreprinderii. Sub rezerva prezentei convenții, Consiliul de administrație exercită atribuțiile necesare îndeplinirii obiectivelor întreprinderii, inclusiv atribuțiile:
(a) |
de a-și alege președintele dintre membrii săi; |
(b) |
de a-și adopta regulamentul de procedură; |
(c) |
de a elabora și de a prezenta în scris Consiliului planuri de lucru formale în conformitate cu articolul 153 alineatul (3) și cu articolul 162 alineatul (2) litera (j); |
(d) |
de a elabora planuri de lucru și programe pentru realizarea activităților menționate la articolul 170; |
(e) |
de a stabili și de a prezenta Consiliului cereri de autorizații de producție în conformitate cu articolul 151 alineatele (2)-(7); |
(f) |
de a autoriza negocierile privind achiziționarea tehnologiei, inclusiv cele prevăzute la anexa III articolul 5 alineatul (3) literele (a), (c) și (d), și de a aproba rezultatele acestor negocieri; |
(g) |
de a stabili condiții și modalități și de a autoriza negocieri privind asociații în participațiune și alte forme de acorduri de asociere în participațiune menționate la anexa III articolele 9 și 11 și de a aproba rezultatele acestor negocieri; |
(h) |
de a prezenta Adunării recomandări privind partea venitului net al întreprinderii care trebuie păstrată pentru constituirea de rezerve în conformitate cu articolul 160 alineatul (2) litera (f) și cu articolul 10 din prezenta anexă; |
(i) |
de a aproba bugetul anual al întreprinderii; |
(j) |
de a autoriza achiziționarea de bunuri și servicii în conformitate cu articolul 12 alineatul (3) din prezenta anexă; |
(k) |
de a prezenta Consiliului un raport anual în conformitate cu articolul 9 din prezenta anexă; |
(l) |
de a prezenta Consiliului, în vederea aprobării de către Adunare, proiecte de norme privind organizarea, administrarea, numirea și concedierea personalului întreprinderii și de a adopta reglementările de punere în aplicare a acestor norme; |
(m) |
de a contracta împrumuturi și de a furniza garanții și alte mijloace asiguratorii pe care acesta le stabilește în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din prezenta anexă; |
(n) |
de a iniția acțiuni în justiție, de a încheia acorduri, de a efectua tranzacții și de a lua orice alte măsuri în conformitate cu articolul 13 din prezenta anexă; |
(o) |
de a delega, sub rezerva aprobării Consiliului, orice puteri nediscreționare directorului general și comitetelor sale. |
Articolul 7
Directorul general și personalul întreprinderii
(1) La recomandarea Consiliului, Adunarea alege, dintre candidații propuși de Consiliul de administrație, directorul general al întreprinderii, care nu trebuie să fie membru al Consiliului de administrație. Directorul general al întreprinderii este ales pentru un mandat cu durată determinată care nu depășește cinci ani și este reeligibil pentru noi mandate.
(2) Directorul general este reprezentantul legal și administratorul întreprinderii și este direct responsabil față de Consiliul de administrație pentru gestionarea operațiunilor întreprinderii. Acesta este responsabil pentru organizarea, administrarea, numirea și concedierea personalului, în conformitate cu reglementările menționate la articolul 6 litera (l) din prezenta anexă. Acesta participă, fără drept de vot, la reuniunile Consiliului de administrație și poate participa, fără drept de vot, la reuniunile Adunării și ale Consiliului, atunci când aceste organe examinează probleme care privesc întreprinderea.
(3) Criteriul dominant în recrutarea și angajarea personalului și în stabilirea condițiilor de angajare este necesitatea asigurării celor mai înalte standarde de eficiență și de competență tehnică. Sub rezerva acestui criteriu, se acordă atenția corespunzătoare importanței unei recrutări a personalului efectuate pe o bază geografică echitabilă.
(4) În exercitarea funcțiilor, directorul general și personalul nu solicită și nu acceptă instrucțiuni de la nici un guvern și de la nici o altă sursă din afara Autorității. Aceștia se abțin de la orice act incompatibil cu calitatea lor de funcționari internaționali ai întreprinderii și sunt responsabili numai față de aceasta. Fiecare stat parte se angajează să respecte caracterul exclusiv internațional al funcțiilor directorului general și ale personalului și să nu încerce să îi influențeze în exercitarea funcțiilor lor.
(5) Obligațiile enunțate la articolul 168 alineatul (2) se aplică, de asemenea, personalului întreprinderii.
Articolul 8
Amplasare
Întreprinderea își are sediul principal la sediul Autorității. Întreprinderea poate deschide alte sedii și instalații pe teritoriul oricărui stat parte cu consimțământul acestuia.
Articolul 9
Rapoarte și declarații financiare
(1) În termen de cel mult trei luni de la sfârșitul fiecărui exercițiu financiar, întreprinderea prezintă Consiliului spre examinare un raport anual conținând situația auditată a conturilor și transmite Consiliului, la intervale adecvate, o declarație a situației financiare și o declarație de profit și pierderi care arată rezultatele operațiunilor sale.
(2) Întreprinderea își publică raportul anual și toate celelalte rapoarte pe care le consideră adecvate.
(3) Toate rapoartele și declarațiile financiare prevăzute de prezentul articol sunt comunicate membrilor Autorității.
Articolul 10
Repartizarea venitului net
(1) Sub rezerva alineatului (3), întreprinderea plătește Autorității sumele prevăzute la anexa III articolul 13 sau echivalentul acestora.
(2) La recomandarea Consiliului de administrație, Adunarea stabilește partea din venitul net al întreprinderii păstrată pentru constituirea rezervelor întreprinderii. Venitul net rămas este transferat Autorității.
(3) Pe parcursul perioadei inițiale necesare pentru ca întreprinderea să ajungă la autofinanțare, care nu poate să depășească zece ani de la începerea producției comerciale, Adunarea scutește întreprinderea de plățile menționate la alineatul (1) și lasă integral venitul net al întreprinderii în rezervele acesteia.
Articolul 11
Finanțe
(1) Resursele financiare ale întreprinderii cuprind:
(a) |
sumele primite de la Autoritate în conformitate cu articolul 173 alineatul (2) litera (b); |
(b) |
contribuții voluntare făcute de statele părți în sensul finanțării activităților întreprinderii; |
(c) |
cuantumul împrumuturilor contractate de întreprindere în conformitate cu alineatele (2) și (3); |
(d) |
venitul întreprinderii din aceste operațiuni; |
(e) |
alte fonduri puse la dispoziția întreprinderii pentru a-i permite să înceapă operațiunile cât mai curând posibil și să-și îndeplinească funcțiile. |
(2) |
|
(3) |
|
(4) Fondurile, activele și cheltuielile întreprinderii sunt separate de cele ale Autorității. Cu toate acestea, prezentul articol nu interzice întreprinderii să încheie acorduri cu Autoritatea privind instalațiile, personalul și serviciile, precum și acorduri privind rambursarea cheltuielilor administrative plătite de una în numele celeilalte.
(5) Documentele, registrele și conturile întreprinderii, inclusiv declarațiile sale financiare anuale, sunt verificate în fiecare an de către un auditor independent, numit de Consiliu.
Articolul 12
Operațiuni
(1) Întreprinderea propune Consiliului proiecte de desfășurare a activităților în conformitate cu articolul 170. Aceste proiecte includ un plan de lucru formal scris pentru activitățile din zonă în conformitate cu articolul 153 alineatul (3) și orice alte informații și date care pot fi necesare evaluării de către Comisia juridică și tehnică și aprobării de către Consiliu.
(2) După aprobarea proiectului de către Consiliu, întreprinderea execută proiectul pe baza planului de lucru formal scris menționat la alineatul (1).
(3) |
|
(4) Întreprinderea are drept de proprietate asupra tuturor mineralelor și substanțelor prelucrate pe care le produce.
(5) Întreprinderea își vinde produsele pe o bază nediscriminatorie. Aceasta nu acordă reduceri cu caracter necomercial.
(6) Fără a aduce atingere atribuțiilor generale sau speciale conferite întreprinderii în temeiul altor dispoziții ale prezentei convenții, întreprinderea exercită atribuțiile necesare conducerii afacerilor sale.
(7) Întreprinderea nu intervine în chestiunile politice ale nici unui stat parte și nu se lasă influențată în deciziile sale de orientarea politică a statului respectiv. Deciziile întreprinderii se bazează numai pe considerente de ordin comercial, care sunt evaluate în mod imparțial în vederea îndeplinirii obiectivelor indicate la articolul 1 din prezenta anexă.
Articolul 13
Statut juridic, privilegii și imunități
(1) Pentru a permite exercitarea funcțiilor întreprinderii, i se acordă acesteia pe teritoriul statelor părți statutul juridic, privilegiile și imunitățile prevăzute de prezentul articol. Pentru punerea în aplicare a acestui principiu, întreprinderea și statele părți pot încheia acordurile speciale pe care le consideră necesare.
(2) Întreprinderea are capacitatea juridică necesară exercitării funcțiilor și îndeplinirii obiectivelor sale și, în special, capacitatea:
(a) |
de a încheia contracte și acorduri de asociere în participațiune sau alte acorduri, inclusiv acorduri cu state și organizații internaționale; |
(b) |
de a achiziționa, închiria, deține și înstrăina bunuri mobiliare și imobile; |
(c) |
de a sta în justiție. |
(3) |
|
(4) |
|
(5) Întreprinderea negociază cu statele pe teritoriul cărora aceasta are birouri și instalații pentru scutirea de la impozitarea directă și indirectă.
(6) Fiecare stat parte ia măsurile necesare punerii în aplicare, în legislația proprie, a principiilor enunțate în prezenta anexă și informează întreprinderea cu privire la măsurile concrete pe care le-a luat.
(7) Întreprinderea poate renunța, în măsura și pe baza condițiilor pe care le stabilește, la oricare dintre privilegiile și imunitățile conferite de prezentul articol sau prin acordurile speciale menționate la alineatul (1).
ANEXA V
CONCILIERE
Secțiunea 1
PROCEDURA DE CONCILIERE ÎN CONFORMITATE CU SECȚIUNEA 1 A PĂRȚII XV
Articolul 1
Declanșarea acțiunii
În cazul în care părțile într-un litigiu convin, în conformitate cu articolul 284, să supună litigiul respectiv concilierii în temeiul prezentei secțiuni, oricare dintre aceste părți poate declanșa acțiunea prin notificare scrisă adresată celeilalte sau celorlalte părți în litigiu.
Articolul 2
Lista conciliatorilor
Secretarul general al Organizației Națiunilor Unite elaborează și păstrează o listă a conciliatorilor. Fiecare stat parte are dreptul de a numi patru conciliatori care se bucură de cea mai bună reputație în materie de imparțialitate, competență și integritate. Lista este constituită din numele persoanelor astfel numite. În cazul în care, la un moment dat, conciliatorii numiți de un stat parte și care sunt înscriși pe lista astfel constituită sunt mai puțini de patru, statul parte respectiv poate proceda la numirile suplimentare la care are dreptul. Numele unui conciliator rămâne pe listă până la retragerea acestuia de către statul parte care l-a numit, cu condiția ca acest conciliator să facă parte în continuare din comisia de conciliere pentru care a fost numit până la încheierea procedurii înaintea acestei comisii.
Articolul 3
Constituirea comisiei de conciliere
Cu excepția cazului în care părțile convin altfel, comisia de conciliere se constituie după cum urmează:
(a) |
sub rezerva literei (g), comisia de conciliere este constituită din cinci membri; |
(b) |
partea care declanșează acțiunea numește doi conciliatori, aleși de preferință din lista menționată la articolul 2 din prezenta anexă, din care unul poate fi un resortisant al acesteia, cu excepția cazului în care părțile convin altfel. Aceste numiri sunt incluse în notificarea menționată la articolul 1 din prezenta anexă; |
(c) |
cealaltă parte în litigiu desemnează doi conciliatori în modul prevăzut la litera (b) în termen de douăzeci și unu de zile de la primirea notificării menționate la articolul 1 din prezenta anexă. În cazul în care numirile nu au loc în acest termen, partea care a declanșat acțiunea poate, într-o săptămână de la expirarea acestui termen, fie să finalizeze procedura prin notificare adresată celeilalte părți, fie să ceară secretarului general al Organizației Națiunilor Unite să procedeze la aceste numiri în conformitate cu litera (e); |
(d) |
în termen de treizeci de zile de la data ultimei numiri, cei patru conciliatori numesc un al cincilea conciliator, ales din lista menționată la articolul 2 din prezenta anexă, care să fie președinte. În cazul în care numirea nu are loc în acest termen, fiecare parte poate, într-o săptămână de la expirarea acestui termen, să ceară secretarului general al Organizației Națiunilor Unite să procedeze la această numire în conformitate cu litera (e); |
(e) |
în termen de treizeci de zile de la primirea unei cereri în conformitate cu litera (c) sau (d), secretarul general al Organizației Națiunilor Unite procedează la numirile necesare din lista menționată la articolul 2 din prezenta anexă în consultare cu părțile în litigiu; |
(f) |
orice loc vacant se completează în modalitatea prescrisă pentru numirea inițială; |
(g) |
două sau mai multe părți care decid de comun acord că au aceleași interese numesc împreună doi conciliatori. Atunci când două sau mai multe părți au interese separate sau nu ajung la un acord privind chestiunea de a ști dacă au interese comune, acestea numesc conciliatori separat; |
(h) |
în litigiile care implică mai mult de două părți cu interese separate sau care nu ajung la un acord privind chestiunea de a ști dacă au interese comune, părțile aplică literele (a)-(f) pe cât posibil. |
Articolul 4
Procedură
Cu excepția cazului în care părțile convin altfel, comisia de conciliere își stabilește propria procedură. Comisia poate, cu consimțământul părților în litigiu, să invite orice stat parte să-i prezinte opiniile oral sau în scris. Deciziile comisiei privind probleme de procedură, raportul și recomandările se adoptă cu majoritatea voturilor membrilor acesteia.
Articolul 5
Soluționare pe cale amiabilă
Comisia poate supune atenției părților orice măsuri care pot facilita o soluționare pe cale amiabilă a litigiului.
Articolul 6
Funcțiile comisiei
Comisia audiază părțile, le examinează reclamațiile și obiecțiile și face propuneri părților în vederea ajungerii la o soluționare pe cale amiabilă.
Articolul 7
Raport
(1) Comisia prezintă un raport în termen de douăsprezece luni de la constituirea sa. Raportul conține orice acord la care s-a ajuns și, în lipsa unui acord, concluziile acesteia asupra tuturor problemelor de fapt sau de drept relevante pentru obiectul litigiului, precum și recomandările pe care comisia le consideră adecvate pentru o soluționare pe cale amiabilă. Raportul se depune la secretarul general al Organizației Națiunilor Unite și este de îndată transmis de către acesta părților în litigiu.
(2) Raportul comisiei, inclusiv concluziile sau recomandările sale, nu este obligatoriu pentru părți.
Articolul 8
Încheierea procedurii
Procedura de conciliere este încheiată atunci când litigiul este soluționat, atunci când părțile acceptă sau o parte respinge recomandările din raport printr-o notificare scrisă adresată secretarului general al Organizației Națiunilor Unite sau la expirarea unei perioade de trei luni de la data transmiterii raportului către părți.
Articolul 9
Onorarii și cheltuieli
Onorariile și cheltuielile comisiei sunt suportate de părțile în litigiu.
Articolul 10
Dreptul părților de a modifica procedura
Părțile în litigiu pot modifica, prin intermediul unui acord aplicabil numai acestui litigiu, orice dispoziție a prezentei anexe.
Secțiunea 2
SUPUNEREA OBLIGATORIE LA PROCEDURA DE CONCILIERE ÎN CONFORMITATE CU SECȚIUNEA 3 A PĂRȚII XV
Articolul 11
Declanșarea acțiunii
(1) Orice parte într-un litigiu care, în conformitate cu secțiunea 3 a părții XV, poate fi supus concilierii în temeiul prezentei secțiuni, poate declanșa acțiunea prin notificare scrisă adresată celeilalte sau celorlalte părți în litigiu.
(2) Orice parte în litigiu, notificată în conformitate cu alineatul (1), are obligația de a se supune procedurii de conciliere.
Articolul 12
Absența răspunsului sau refuzul de a se supune procedurii de conciliere
Refuzul unei părți sau al părților în litigiu de a răspunde notificării de declanșare a acțiunii sau de a se supune acestei proceduri de conciliere nu constituie un obstacol în desfășurarea procedurii.
Articolul 13
Competență
Dezacordul cu privire la competența unei comisii de conciliere constituite în temeiul prezentei secțiuni se soluționează de această comisie.
Articolul 14
Aplicarea secțiunii 1
Articolele 2-10 ale secțiunii 1 din prezenta anexă se aplică sub rezerva prezentei secțiuni.
ANEXA VI
STATUTUL TRIBUNALULUI INTERNAȚIONAL PENTRU DREPTUL MĂRII
Articolul 1
Dispoziții generale
(1) Tribunalul Internațional pentru Dreptul Mării este constituit și funcționează în conformitate cu dispozițiile prezentei convenții și ale prezentului statut.
(2) Tribunalul își are sediul în orașul liber hanseatic Hamburg din Republica Federală Germania.
(3) Tribunalul se poate reuni și își poate exercita funcțiile în altă parte atunci când consideră că este de dorit acest lucru.
(4) Supunerea unui litigiu Tribunalului este reglementată de dispozițiile părților XI și XV.
Secțiunea 1
ORGANIZAREA TRIBUNALULUI
Articolul 2
Componență
(1) Tribunalul se compune din douăzeci și unu de membri independenți, aleși dintre persoanele care se bucură de cea mai înaltă reputație în materie de imparțialitate și de integritate și cu o competență recunoscută în domeniul dreptului mării.
(2) În componența Tribunalului se asigură reprezentarea principalelor sisteme juridice ale lumii și o repartizare geografică echitabilă.
Articolul 3
Membrii Tribunalului
(1) Tribunalul nu poate conține doi membri care să fie resortisanți ai aceluiași stat. În acest sens, orice persoană care ar putea fi considerată resortisant al mai multor state este considerată resortisant al statului în care își exercită în mod obișnuit drepturile civile și politice.
(2) Nu pot exista mai puțin de trei membri pentru fiecare grup geografic stabilit de Adunarea Generală a Organizației Națiunilor Unite.
Articolul 4
Candidaturi și alegeri
(1) Fiecare stat parte poate propune cel mult două persoane care întrunesc calificările prescrise la articolul 2 din prezenta anexă. Membrii Tribunalului sunt aleși din lista persoanelor astfel desemnate.
(2) Cu cel puțin trei luni înainte de data alegerilor, secretarul general al Organizației Națiunilor Unite în cazul primelor alegeri și grefierul Tribunalului în cazul alegerilor ulterioare adresează o invitație scrisă statelor părți de a-și prezenta candidații în termen de două luni. Acesta întocmește o listă în ordine alfabetică a tuturor persoanelor astfel desemnate, cu indicarea statelor părți care i-au numit, și o comunică statelor părți înaintea celei de-a șaptea zi a ultimei luni care precede data fiecărei alegeri.
(3) Primele alegeri au loc în termen de șase luni de la data intrării în vigoare a prezentei convenții.
(4) Membrii Tribunalului sunt aleși prin vot secret. Alegerile au loc la o reuniune a statelor părți convocată de secretarul general al Organizației Națiunilor Unite în cazul primelor alegeri și printr-o procedură convenită de statele părți în cazul alegerilor ulterioare. Două treimi din statele părți constituie cvorumul la această reuniune. Sunt aleși membri ai Tribunalului candidații care obțin cel mai mare număr de voturi și majoritatea de două treimi din voturile statelor părți prezente și votante, cu condiția ca această majoritate să includă majoritatea statelor părți.
Articolul 5
Durata mandatului
(1) Membrii Tribunalului sunt aleși pentru un mandat de nouă ani și sunt reeligibili; cu toate acestea, în ceea ce privește membrii aleși la primele alegeri, mandatele a șapte dintre aceștia expiră la sfârșitul a trei ani, iar mandatele altor șapte membri expiră la sfârșitul a șase ani.
(2) Membrii Tribunalului ale căror mandate urmează să expire la sfârșitul perioadelor inițiale de trei și șase ani menționate anterior se desemnează prin tragere la sorți de secretarul general al Organizației Națiunilor Unite imediat după primele alegeri.
(3) Membrii Tribunalului continuă să-și exercite funcțiile până la înlocuirea lor. Deși înlocuiți, aceștia continuă, până la finalizare, procedurile inițiate înainte de data înlocuirii lor.
(4) În cazul demisiei unui membru al Tribunalului, scrisoarea de demisie este adresată președintelui Tribunalului. Locul devine vacant la data primirii acestei scrisori.
Articolul 6
Locuri vacante
(1) Locurile vacante se ocupă prin aceeași metodă ca cea stabilită pentru primele alegeri, sub rezerva următoarei dispoziții: în termen de o lună de la apariția locului vacant, grefierul procedează la invitațiile menționate la articolul 4 din prezenta anexă, iar data alegerilor este stabilită de președintele Tribunalului după consultarea statelor părți.
(2) Un membru al Tribunalului ales pentru înlocuirea unui membru al cărui mandat nu a expirat deține funcția pe perioada rămasă a mandatului.
Articolul 7
Incompatibilități
(1) Membrii Tribunalului nu pot exercita nici o funcție politică sau administrativă, nici să se asocieze în mod activ sau să fie interesați financiar în vreo operațiune a unei întreprinderi implicate în explorarea sau exploatarea resurselor marine sau ale fundului mărilor sau în vreo altă utilizare comercială a mării sau a fundului mărilor.
(2) Membrii Tribunalului nu pot exercita funcțiile de agent, consilier sau avocat în nici o cauză.
(3) În caz de îndoială privind aceste aspecte, Tribunalul decide cu majoritatea celorlalți membri prezenți.
Articolul 8
Condiții privind participarea membrilor la o anumită cauză
(1) Nici un membru al Tribunalului nu poate participa la judecarea unei cauze în care a intervenit anterior în calitate de agent, consilier sau avocat al uneia dintre părți, în calitate de membru al unei curți sau al unui tribunal național sau internațional sau în orice altă calitate.
(2) În cazul în care, pentru un motiv special, un membru al Tribunalului consideră că nu ar trebui să ia parte la judecarea unui anumite cauze, acesta informează președintele Tribunalului cu privire la aceasta.
(3) În cazul în care președintele consideră că, pentru un motiv special, unul din membrii Tribunalului nu ar trebui să participe la o anumită cauză, acesta îl înștiințează în consecință.
(4) În caz de îndoială privind aceste aspecte, Tribunalul decide cu majoritatea celorlalți membri prezenți.
Articolul 9
Consecința încetării îndeplinirii condițiilor cerute
În cazul în care, în opinia unanimă a celorlalți membri ai Tribunalului, un membru încetează să respecte condițiile cerute, președintele Tribunalului declară locul vacant.
Articolul 10
Privilegii și imunități
În exercitarea funcțiilor, membrii Tribunalului beneficiază de privilegii și imunități diplomatice.
Articolul 11
Declarație solemnă
Înainte de a-și începe activitatea, fiecare membru al Tribunalului face în ședință publică o declarație solemnă că își va exercita atribuțiile cu imparțialitate și conștiinciozitate.
Articolul 12
Președinte, vicepreședinte și grefier
(1) Tribunalul își alege pentru trei ani președintele și vicepreședintele, care sunt reeligibili.
(2) Tribunalul își desemnează grefierul și poate proceda la numirea altor funcționari pe care îi consideră necesari.
(3) Președintele și grefierul își au reședința la sediul Tribunalului.
Articolul 13
Cvorum
(1) Toți membrii disponibili ai Tribunalului participă la ședințele acestuia, pentru constituirea căruia este necesar un cvorum de 11 membri aleși.
(2) Tribunalul stabilește membrii disponibili pentru constituirea Tribunalului în vederea examinării unui anumit litigiu, ținând seama de articolul 17 din prezenta anexă și de necesitatea de a asigura funcționarea eficientă a camerelor prevăzute la articolele 14 și 15 din prezenta anexă.
(3) Tribunalul audiază și deliberează asupra tuturor litigiilor și cererilor care îi sunt prezentate, cu excepția cazului în care se aplică articolul 14 din prezenta anexă sau cu excepția cazului în care părțile solicită punerea în aplicare în conformitate cu articolul 15 din prezenta anexă.
Articolul 14
Camera pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor
Se înființează o Cameră pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor în conformitate cu dispozițiile secțiunii 4 din prezenta anexă. Competența, atribuțiile și funcțiile sale sunt definite în partea XI secțiunea 5.
Articolul 15
Camere speciale
(1) Tribunalul poate înființa, după caz, camere constituite din cel puțin trei dintre membrii săi aleși, pentru a se ocupa de anumite categorii de litigii.
(2) Tribunalul înființează o cameră pentru a se ocupa de un anumit litigiu care îi este prezentat, în cazul în care părțile solicită astfel. Componența acestei camere este stabilită de Tribunal cu aprobarea părților.
(3) În vederea soluționării rapide a cauzelor, Tribunalul înființează anual o cameră constituită din cinci dintre membrii săi aleși care pot audia și delibera asupra litigiilor prin procedură sumară. Sunt desemnați doi membri supleanți pentru înlocuirea membrilor care s-ar găsi în imposibilitate de a participa la o anumită procedură.
(4) Camerele prevăzute de prezentul articol audiază și deliberează asupra litigiilor, în cazul în care părțile solicită astfel.
(5) Hotărârea pronunțată de oricare din camerele prevăzute de prezentul articol și la articolul 14 din prezenta anexă este considerată ca fiind pronunțată de Tribunal.
Articolul 16
Regulamentul Tribunalului
Tribunalul își stabilește un regulament pentru îndeplinirea funcțiilor. Acesta își elaborează, în special, regulamentul de procedură.
Articolul 17
Naționalitatea membrilor
(1) Membrii Tribunalului având naționalitatea oricăreia dintre părțile într-un litigiu își păstrează dreptul de a participa la ședințe în calitate de membri ai Tribunalului.
(2) În cazul în care Tribunalul, atunci când audiază un litigiu, include un membru având naționalitatea uneia dinte părți, orice altă parte poate desemna o persoană care să participe în calitate de membru al Tribunalului.
(3) În cazul în care Tribunalul, atunci când audiază un litigiu, nu include un membru având naționalitatea părților, fiecare din aceste părți poate desemna o persoană care să participe în calitate de membru al Tribunalului.
(4) Prezentul articol este aplicabil camerelor menționate la articolele 14 și 15 din prezenta anexă. În aceste cazuri, președintele, în consultarea părților, solicită anumitor membri ai Tribunalului care formează camera, după caz, să le cedeze locul membrilor Tribunalului având naționalitatea părților interesate și, în lipsa acestora sau în cazul în care aceștia nu pot fi prezenți, membrilor special desemnați de către părți.
(5) În cazul în care mai multe părți au interese comune, acestea sunt considerate, în vederea punerii în aplicare a dispozițiilor precedente, ca o singură parte. Orice îndoială privind acest aspect se soluționează prin decizia Tribunalului.
(6) Membrii desemnați în conformitate cu alineatele (2), (3) și (4) îndeplinesc condițiile cerute la articolele 2, 8 și 11 din prezenta anexă. Aceștia participă la decizie în condiții de egalitate deplină cu colegii lor.
Articolul 18
Remunerația membrilor
(1) Fiecare membru ales al Tribunalului primește o indemnizație anuală și, pentru fiecare zi în care își exercită funcțiile, o indemnizație specială, cu condiția ca, în fiecare an, suma totală a indemnizației speciale a oricărui membru să nu depășească suma indemnizației anuale a acestuia.
(2) Președintele primește o indemnizație anuală specială.
(3) Vicepreședintele primește o indemnizație specială pentru fiecare zi în care își exercită funcțiile de președinte.
(4) Membrii desemnați în conformitate cu articolul 17 din prezenta anexă, alții decât membrii aleși ai Tribunalului, primesc o remunerație pentru fiecare zi în care își exercită funcțiile.
(5) Salariile, indemnizațiile și remunerațiile sunt stabilite periodic la reuniunile statelor părți, ținând seama de volumul de muncă al Tribunalului. Acestea nu pot fi diminuate pe durata mandatului.
(6) Salariul grefierului este stabilit la reuniunile statelor părți, la propunerea Tribunalului.
(7) Reglementările adoptate la reuniunile statelor părți stabilesc condițiile pentru acordarea pensiilor de retragere membrilor Tribunalului și grefierului, precum și condițiile de rambursare a cheltuielilor de călătorie ale membrilor Tribunalului și ale grefierului.
(8) Salariile, indemnizațiile și remunerațiile sunt scutite de orice impozitare.
Articolul 19
Cheltuielile tribunalului
(1) Cheltuielile Tribunalului sunt suportate de statele părți și de Autoritate în condițiile și în modalitatea stabilite la reuniunile statelor părți.
(2) Atunci când o entitate, alta decât un stat parte sau Autoritatea, este parte într-o cauză prezentată Tribunalului, acesta stabilește suma cu care această parte urmează să contribuie la cheltuielile Tribunalului.
Secțiunea 2
COMPETENȚĂ
Articolul 20
Acces la Tribunal
(1) Statele părți au acces la Tribunal.
(2) Au acces la Tribunal entități, altele decât statele părți, în orice caz menționat în mod expres la partea XI sau pentru orice cauză prezentată în temeiul oricărui alt acord care îi conferă Tribunalului o competență acceptată de toate părțile în litigiu.
Articolul 21
Competență
Competența Tribunalului include toate litigiile și toate cererile prezentate acestuia în conformitate cu prezenta convenție și toate problemele prevăzute în mod specific de orice alt acord care conferă competență Tribunalului.
Articolul 22
Sesizarea Tribunalului cu privire la litigii reglementate de alte acorduri
În cazul în care toate părțile la un tratat sau la o convenție deja în vigoare care se referă la un subiect prevăzut de prezenta convenție convin astfel, orice litigii privind interpretarea sau aplicarea acestui tratat sau a acestei convenții pot fi supuse Tribunalului, în conformitate cu acordul respectiv.
Articolul 23
Lege aplicabilă
Tribunalul deliberează asupra tuturor litigiilor și cererilor în conformitate cu articolul 293.
Secțiunea 3
PROCEDURĂ
Articolul 24
Declanșarea acțiunii
(1) Litigiile sunt aduse în fața Tribunalului, după caz, fie prin notificarea unui compromis, fie prin cerere scrisă, adresate grefierului. În ambele cazuri, obiectul litigiului și părțile trebuie indicate.
(2) Grefierul notifică de îndată compromisul sau cererea tuturor celor implicați.
(3) Grefierul notifică, de asemenea, compromisul sau cererea tuturor statelor părți.
Articolul 25
Măsuri provizorii
(1) În conformitate cu articolul 290, Tribunalul și Camera pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor au competența de a prescrie măsuri provizorii.
(2) În cazul în care Tribunalul nu este în ședință sau în cazul în care nu este disponibil un număr suficient de membri pentru constituirea unui cvorum, măsurile provizorii sunt prescrise de camera de procedură sumară constituită în temeiul articolului 15 alineatul (3) din prezenta anexă. Fără a aduce atingere articolului 15 alineatul (4) din prezenta anexă, aceste măsuri provizorii pot fi adoptate la cererea oricărei părți în litigiu. Acestea fac obiectul examinării și revizuirii de către Tribunal.
Articolul 26
Audiere
(1) Președintele conduce audierea sau, în cazul în care acesta este în imposibilitate de a prezida, vicepreședintele. În cazul în care nici unul nu poate prezida, audierea este prezidată de judecătorul cel mai vechi prezent la Tribunal.
(2) Ședința este publică, cu excepția cazului în care Tribunalul decide altfel sau cu excepția cazului în care părțile cer o ședință închisă.
Articolul 27
Desfășurarea procesului
Tribunalul emite ordonanțe pentru desfășurarea procesului, hotărăște forma și termenul în care fiecare parte trebuie să-și prezinte concluziile și ia toate măsurile necesare administrării probelor.
Articolul 28
Neprezentare
În cazul în care una dintre părți nu se prezintă în fața Tribunalului sau nu își apără cauza, cealaltă parte poate cere Tribunalului să continue procedura și să pronunțe hotărârea. Absența unei părți sau faptul că una dintre părți nu își apără cauza nu constituie un obstacol pentru desfășurarea procedurii. Înainte de pronunțarea hotărârii, Tribunalul trebuie să se asigure nu numai că are competență asupra litigiului, dar și că reclamația este fondată în fapt și în drept.
Articolul 29
Majoritatea necesară pentru luarea deciziilor
(1) Toate deciziile Tribunalului se iau cu majoritatea membrilor prezenți.
(2) În cazul egalității de voturi, președintele sau membrul Tribunalului care îl substituie are votul decisiv.
Articolul 30
Hotărâre
(1) Hotărârea este motivată.
(2) Aceasta conține numele membrilor Tribunalului care au luat parte la hotărâre.
(3) În cazul în care hotărârea nu exprimă, integral sau parțial, opinia unanimă a membrilor Tribunalului, orice membru are dreptul de a anexa la hotărâre opinia sa separată.
(4) Hotărârea este semnată de președinte și de grefier. Aceasta se citește în ședință publică, după notificarea în mod corespunzător a părților în litigiu.
Articolul 31
Cerere de intervenție
(1) În cazul în care un stat parte consideră că are un interes de ordin juridic ce poate fi afectat de decizia pronunțată într-un litigiu, acesta poate adresa Tribunalului o cerere pentru a i se permite să intervină.
(2) Tribunalul se pronunță asupra acestei cereri.
(3) În cazul în care cererea de intervenție este aprobată, decizia Tribunalului cu privire la litigiu este obligatorie pentru statul intervenient în măsura în care aceasta se referă la aspectele care fac obiectul intervenției.
Articolul 32
Drept de intervenție în cazuri de interpretare sau de aplicare
(1) Atunci când este în cauză interpretarea sau aplicarea prezentei convenții, grefierul informează de îndată toate statele părți cu privire la aceasta.
(2) Atunci când, în conformitate cu articolele 21 și 22 din prezenta anexă, este în cauză interpretarea sau aplicarea unui acord internațional, grefierul informează toate părțile la acord cu privire la aceasta.
(3) Fiecare parte menționată la alineatele (1) și (2) are dreptul de a interveni în proces; în cazul în care își exercită acest drept, interpretarea conținută în hotărâre este obligatorie, de asemenea, pentru partea respectivă.
Articolul 33
Caracterul definitiv și obligatoriu al deciziilor
(1) Decizia Tribunalului este definitivă și toate părțile în litigiu trebuie să i se conformeze.
(2) Decizia are caracter obligatoriu numai pentru părți și litigiul respectiv.
(3) În cazul unui dezacord privind înțelesul sau domeniul de aplicare a deciziei, Tribunalul o interpretează, la cererea oricărei părți.
Articolul 34
Costuri
Cu excepția cazului în care Tribunalul decide altfel, fiecare parte își suportă propriile cheltuieli.
Secțiunea 4
CAMERA PENTRU SOLUȚIONAREA LITIGIILOR PRIVIND FUNDUL MĂRILOR
Articolul 35
Componență
(1) Camera pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor menționată la articolul 14 din prezenta anexă se compune din 11 membri desemnați de majoritatea membrilor aleși ai Tribunalului dintre aceștia.
(2) La alegerea membrilor Camerei, se asigură reprezentarea principalelor sisteme juridice ale lumii și o repartizare geografică echitabilă. Adunarea Autorității poate adopta recomandări de ordin general privind această reprezentare și repartizare.
(3) Membrii Camerei sunt aleși la fiecare trei ani, iar mandatul lor poate fi reînnoit numai o dată.
(4) Camera își alege președintele dintre membrii săi, iar acesta rămâne în funcție pe durata mandatului Camerei.
(5) În cazul în care mai există acțiuni în curs la expirarea oricărui mandat de trei ani al Camerei, aceasta le finalizează în componența sa inițială.
(6) În cazul în care apare un loc vacant în Cameră, Tribunalul desemnează dintre membrii săi aleși un succesor care deține funcția pentru durata rămasă a mandatului.
(7) Un cvorum de șapte membri desemnați de Tribunal este necesar pentru constituirea Camerei.
Articolul 36
Camere ad-hoc
(1) Camera pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor formează o cameră ad-hoc, compusă din trei dintre membrii săi, pentru a se ocupa de un anumit litigiu supus acesteia în conformitate cu articolul 188 alineatul (1) litera (b). Componența acestei camere este stabilită de Camera pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor cu aprobarea părților.
(2) În cazul în care părțile nu ajung la un acord asupra componenței unei camere ad-hoc, fiecare parte în litigiu desemnează un membru, iar al treilea membru este numit de acestea de comun acord. În cazul în care nu ajung la un acord sau în cazul în care una dintre părți nu desemnează un membru, președintele Camerei pentru soluționarea litigiilor privind fundul mărilor procedează de îndată la numire sau numiri dintre membrii săi, după consultarea părților.
(3) Membrii unei camere ad-hoc nu trebuie să fie în serviciul nici uneia dintre părțile în litigiu sau resortisanți ai vreuneia dintre acestea.
Articolul 37
Acces
Au acces la Cameră statele părți, Autoritatea și celelalte entități menționate la partea XI secțiunea 5.
Articolul 38
Lege aplicabilă
În afară de dispozițiile articolului 293, Camera aplică:
(a) |
normele, reglementările și procedurile Autorității adoptate în conformitate cu prezenta convenție și |
(b) |
condițiile contractelor privind activitățile desfășurate în zonă, în problemele legate de aceste contracte. |
Articolul 39
Executarea deciziilor Camerei
Deciziile Camerei sunt executorii pe teritoriile statelor părți în același mod ca hotărârile sau ordonanțele celei mai înalte instanțe judiciare a statului parte pe teritoriul căruia se solicită executarea.
Articolul 40
Aplicabilitatea celorlalte secțiuni din prezenta anexă
(1) Dispozițiile celorlalte secțiuni din prezenta anexă care nu sunt incompatibile cu prezenta secțiune sunt aplicabile Camerei.
(2) În exercitarea funcțiilor sale consultative, Camera se orientează după dispozițiile prezentei anexe cu privire la procedura urmată în fața Tribunalului, în măsura în care le recunoaște aplicabilitatea.
Secțiunea 5
AMENDAMENTE
Articolul 41
Amendamente
(1) Amendamentele la prezenta anexă, altele decât amendamentele la secțiunea 4, pot fi adoptate numai în conformitate cu articolul 313 sau prin consens în cadrul unei conferințe convocate în conformitate cu prezenta convenție.
(2) Amendamentele la secțiunea 4 pot fi adoptate numai în conformitate cu articolul 314.
(3) Tribunalul poate propune amendamentele la prezenta anexă pe care le consideră necesare, prin intermediul unor comunicări scrise adresate statelor părți, în vederea examinării acestora în conformitate cu alineatele (1) și (2).
ANEXA VII
ARBITRAJ
Articolul 1
Declanșarea acțiunii
Sub rezerva dispozițiilor părții XV, orice parte într-un litigiu poate supune litigiul procedurii de arbitraj prevăzute de prezenta anexă prin notificare scrisă adresată celeilalte sau celorlalte părți în litigiu. Notificarea este însoțită de o prezentare a reclamației și a motivelor pe care se sprijină aceasta.
Articolul 2
Lista arbitrilor
(1) Secretarul general al Organizației Națiunilor Unite stabilește și menține o listă a arbitrilor. Fiecare stat parte are dreptul de a desemna patru arbitri cu experiență în probleme maritime și care se bucură de cea mai bună reputație în materie de imparțialitate, competență și integritate. Lista este constituită din numele persoanelor astfel desemnate.
(2) În cazul în care, la un moment dat, arbitrii desemnați de un stat parte și care sunt înscriși pe lista astfel constituită sunt mai puțini de patru, statul parte respectiv poate proceda la numirile suplimentare la care are dreptul.
(3) Numele unui arbitru rămâne pe listă până la retragerea acestuia de către statul parte care l-a desemnat, cu condiția ca acest arbitru să facă parte în continuare din tribunalul arbitral unde a fost desemnat până la finalizarea acțiunii înaintea acestui tribunal arbitral.
Articolul 3
Constituirea tribunalului arbitral
În sensul procedurii prevăzute de prezenta anexă, cu excepția cazului în care părțile convin altfel, tribunalul arbitral este constituit după cum urmează:
(a) |
sub rezerva literei (g), tribunalul arbitral este constituit din cinci membri; |
(b) |
partea care declanșează acțiunea desemnează un membru, ales de preferință din lista menționată la articolul 2 din prezenta anexă, care poate fi resortisant al acesteia. Numirea este inclusă în notificarea menționată la articolul 1 din prezenta anexă; |
(c) |
cealaltă parte în litigiu desemnează, în termen de treizeci de zile de la primirea notificării menționate la articolul 1 din prezenta anexă, un membru ales de preferință din listă, care poate fi resortisant al acesteia. În cazul în care numirea nu are loc în acest termen, partea care a declanșat acțiunea poate, în două săptămâni de la expirarea acestui termen, să ceară ca numirea să aibă loc în conformitate cu litera (e); |
(d) |
ceilalți trei membri sunt desemnați de comun acord între părți. Aceștia sunt aleși de preferință din listă și sunt resortisanți ai unor țări terțe, cu excepția cazului în care părțile convin altfel. Părțile în litigiu îl desemnează pe președintele tribunalului arbitral dintre acești trei membri. În cazul în care, în termen de șaizeci de zile de la primirea notificării menționate la articolul 1 din prezenta anexă, părțile nu reușesc să convină asupra numirii unuia sau a mai multor membri ai tribunalului care trebuie desemnați de comun acord, sau asupra numirii președintelui, numirea sau numirile rămase au loc în conformitate cu litera (e), la cererea unei părți în litigiu. Această cerere este prezentată în două săptămâni de la expirarea termenului de șaizeci de zile menționat anterior; |
(e) |
cu excepția cazului în care părțile convin că orice numire în conformitate cu literele (c) și (d) este efectuată de către o persoană sau de către o țară terță aleasă de părți, președintele Tribunalului Internațional pentru Dreptul Mării procedează la numirile necesare. În cazul în care președintele nu poate acționa în conformitate cu dispozițiile prevăzute de prezentul alineat sau este resortisant al uneia din părțile în litigiu, numirea este efectuată de membrul cel mai vechi al Tribunalului Internațional pentru Dreptul Mării care este disponibil și care nu este resortisant al uneia dintre părți. Numirile prevăzute de prezentul alineat se efectuează din lista menționată la articolul 2 din prezenta anexă în termen de treizeci de zile de la primirea cererii și cu consultarea părților. Membrii astfel desemnați au naționalități diferite și nu pot fi în serviciul nici uneia dintre părțile în litigiu, nu pot să aibă reședința în mod obișnuit pe teritoriul nici uneia dintre părțile în litigiu și nici să fie resortisanți ai vreuneia dintre acestea; |
(f) |
orice loc vacant se completează în modalitatea prescrisă pentru numirea inițială; |
(g) |
părțile având aceleași interese desemnează împreună un membru al tribunalului de comun acord. Atunci când mai multe părți au interese separate sau nu ajung la un acord privind chestiunea de a ști dacă au interese comune, fiecare dintre acestea desemnează un membru al tribunalului. Numărul membrilor tribunalului numiți separat de către părți este întotdeauna mai mic cu unul decât numărul membrilor tribunalului care trebuie numiți împreună de către părți; |
(h) |
în litigiile care implică mai mult de două părți, dispozițiile literelor (a)-(f) se aplică pe cât de mult posibil. |
Articolul 4
Funcțiile tribunalului arbitral
Un tribunal arbitral constituit în conformitate cu articolul 3 din prezenta anexă funcționează în conformitate cu prezenta anexă și cu celelalte dispoziții ale prezentei convenții.
Articolul 5
Procedură
Cu excepția cazului în care părțile în litigiu convin altfel, tribunalul arbitral își stabilește propria procedură, acordând fiecărei părți posibilitatea de a fi audiată și de a-și apăra cauza.
Articolul 6
Obligațiile părților în litigiu
Părțile în litigiu facilitează sarcina tribunalului arbitral și, în special, în conformitate cu legislația lor și folosind toate mijloacele care le stau la dispoziție:
(a) |
îi prezintă toate documentele, facilitățile și informațiile pertinente și |
(b) |
îi dau posibilitatea, după caz, să citeze și să audieze martori sau experți și să se deplaseze la fața locului. |
Articolul 7
Cheltuieli
Cu excepția cazului în care tribunalul arbitral decide altfel din rațiuni de circumstanțe speciale ale cauzei, cheltuielile tribunalului, inclusiv remunerația membrilor săi, sunt suportate în părți egale de către părțile în litigiu.
Articolul 8
Majoritatea necesară pentru luarea deciziilor
Deciziile tribunalului arbitral se iau cu majoritatea membrilor săi. Absența sau abținerea a mai puțin de jumătate din membri nu constituie un obstacol pentru pronunțarea unei decizii de către tribunal. În cazul unei egalități de voturi, președintele are votul decisiv.
Articolul 9
Neprezentare
În cazul în care una dintre părțile în litigiu nu se prezintă în fața tribunalului arbitral sau nu își apără cauza, cealaltă parte poate cere tribunalului să continue procedura și să pronunțe hotărârea arbitrală. Absența unei părți sau faptul că una dintre părți nu își apără cauza nu constituie un obstacol pentru desfășurarea procedurii. Înainte de pronunțarea hotărârii arbitrale, tribunalul arbitral trebuie să se asigure nu numai că are competență asupra litigiului, dar și că reclamația este fondată în fapt și în drept.
Articolul 10
Hotărâre arbitrală
Hotărârea arbitrală a tribunalului arbitral se limitează la obiectul litigiului și este motivată. Aceasta conține numele membrilor care au participat și data pronunțării hotărârii arbitrale. Orice membru al tribunalului poate anexa la hotărârea arbitrală opinia sa separată.
Articolul 11
Caracterul definitiv al hotărârii arbitrale
Hotărârea arbitrală este definitivă și fără apel, cu excepția cazului în care părțile în litigiu au convenit în prealabil asupra unei proceduri de apel. Toate părțile în litigiu trebuie să i se conformeze.
Articolul 12
Interpretarea sau punerea în aplicare a hotărârii arbitrale
(1) Orice controversă care poate apărea între părțile în litigiu cu privire la interpretarea sau la modalitatea de punere în aplicare a hotărârii arbitrale poate fi supusă de fiecare dintre părți deciziei tribunalului arbitral care a pronunțat hotărârea arbitrală. În acest scop, orice loc vacant din tribunal se completează după metoda prevăzută pentru numirile inițiale ale membrilor tribunalului.
(2) Orice astfel de controversă poate fi supusă unei alte curți sau unui alt tribunal, în conformitate cu articolul 287, prin acordul tuturor părților în litigiu.
Articolul 13
Aplicarea la alte entități decât statele părți
Dispozițiile prezentei anexe se aplică mutatis mutandis oricărui litigiu care implică alte entități decât statele părți.
ANEXA VIII
ARBITRAJ SPECIAL
Articolul 1
Declanșarea acțiunii
Sub rezerva părții XV, orice parte într-un litigiu cu privire la interpretarea sau aplicarea articolelor prezentei convenții privind (1) pescuitul, (2) protecția și conservarea mediului marin, (3) cercetarea științifică marină sau (4) navigația, inclusiv poluarea de către nave și prin descărcare, poate supune litigiul procedurii speciale de arbitraj prevăzute de prezenta anexă prin notificare scrisă adresată celeilalte sau celorlalte părți în litigiu. Notificarea este însoțită de o prezentare a reclamației și a motivelor pe care se sprijină aceasta.
Articolul 2
Lista experților
(1) Se elaborează și se menține o listă a experților pentru fiecare din următoarele domenii: (1) pescuit, (2) protecția și conservarea mediului marin, (3) cercetarea științifică marină și (4) navigație, inclusiv poluarea de către nave și prin descărcare.
(2) Lista experților este elaborată și menținută în domeniul pescuitului de către Organizația Națiunilor Unite pentru Alimentație și Agricultură, în domeniul protecției și al conservării mediului marin de către Programul Organizației Națiunilor Unite pentru Mediu, în domeniul cercetării științifice marine de către Comisia Oceanografică Interguvernamentală, în domeniul navigației, inclusiv poluarea de către nave și prin descărcare, de către Organizația Maritimă Internațională, sau, în fiecare caz, de organul subsidiar respectiv căruia organizația, programul sau comisia i-a delegat această funcție.
(3) Fiecare stat parte are dreptul de a desemna în fiecare domeniu doi experți care au o competență dovedită și general recunoscută în aspectele juridice, științifice sau tehnice ale domeniului și care se bucură de cea mai bună reputație în materie de imparțialitate și integritate. Lista este constituită din numele persoanelor astfel desemnate în fiecare domeniu.
(4) În cazul în care, la un moment dat, experții desemnați de un stat parte și care sunt înscriși pe lista astfel constituită sunt mai puțini de doi, statul parte poate proceda la numirile suplimentare la care are dreptul.
(5) Numele unui expert rămâne pe listă până la retragerea acestuia de către statul parte care l-a desemnat, cu condiția ca acest expert să facă parte în continuare din tribunalul arbitral special unde a fost desemnat până la finalizarea acțiunii înaintea acestui tribunal arbitral special.
Articolul 3
Constituirea tribunalului arbitral special
În sensul procedurii prevăzute de prezenta anexă, cu excepția cazului în care părțile convin altfel, tribunalul arbitral special este constituit după cum urmează:
(a) |
sub rezerva literei (g), tribunalul arbitral special este constituit din cinci membri; |
(b) |
partea care declanșează acțiunea desemnează doi membri, aleși de preferință din lista sau listele corespunzătoare menționate la articolul 2 din prezenta anexă care se referă la obiectul litigiului, dintre care unul poate fi resortisant al acesteia. Numirile sunt incluse în notificarea menționată la articolul 1 din prezenta anexă; |
(c) |
cealaltă parte în litigiu desemnează, în termen de treizeci de zile de la primirea notificării menționate la articolul 1 din prezenta anexă, doi membri, aleși de preferință din lista sau listele corespunzătoare care se referă la obiectul litigiului, dintre care unul poate fi resortisant al acesteia. În cazul în care numirile nu au loc în acest termen, partea care a declanșat acțiunea poate, în două săptămâni de la expirarea acestui termen, să ceară ca numirile să aibă loc în conformitate cu litera (e); |
(d) |
părțile în litigiu îl desemnează de comun acord pe președintele tribunalului arbitral special, care este ales de preferință din lista corespunzătoare și care este resortisant al unei țări terțe, cu excepția cazului în care părțile convin altfel. În cazul în care, în termen de treizeci de zile de la primirea notificării menționate la articolul 1 din prezenta anexă, părțile nu reușesc să convină asupra numirii președintelui, numirea are loc în conformitate cu litera (e), la cererea unei părți în litigiu. Această cerere este prezentată în două săptămâni de la expirarea termenului de treizeci de zile menționat anterior; |
(e) |
cu excepția cazului în care părțile convin că numirea este efectuată de către o persoană sau de către o țară terță aleasă de părți, secretarul general al Organizației Națiunilor Unite procedează la numirile necesare în termen de treizeci de zile de la primirea unei cereri în conformitate cu literele (c) și (d). Numirile prevăzute de prezentul alineat se efectuează din lista sau listele corespunzătoare ale experților menționate la articolul 2 din prezenta anexă și cu consultarea părților în litigiu și a organizației internaționale corespunzătoare. Membrii astfel desemnați au naționalități diferite și nu pot fi în serviciul nici uneia dintre părțile în litigiu, nu pot să aibă reședința în mod obișnuit pe teritoriul nici uneia dintre părțile în litigiu și nici să fie resortisanți ai vreuneia dintre acestea; |
(f) |
orice loc vacant se completează în modalitatea prescrisă pentru numirea inițială; |
(g) |
părțile având aceleași interese desemnează împreună doi membri ai tribunalului de comun acord. Atunci când mai multe părți au interese separate sau nu ajung la un acord privind chestiunea de a ști dacă au interese comune, fiecare din acestea desemnează un membru al tribunalului; |
(h) |
în litigiile care implică mai mult de două părți, dispozițiile literelor (a)-(f) se aplică pe cât de mult posibil. |
Articolul 4
Dispoziții generale
Articolele 4-13 din anexa VII se aplică mutatis mutandis procedurii de arbitraj special prevăzute de prezenta anexă.
Articolul 5
Stabilirea faptelor
(1) Părțile într-un litigiu cu privire la interpretarea sau aplicarea dispozițiilor prezentei convenții privind (1) pescuitul, (2) protecția și conservarea mediului marin, (3) cercetarea științifică marină sau (4) navigația, inclusiv poluarea de către nave și prin descărcare, pot oricând conveni să solicite unui tribunal arbitral special constituit în conformitate cu articolul 3 din prezenta anexă să procedeze la o anchetă și la stabilirea faptelor care stau la baza litigiului.
(2) Cu excepția cazului în care părțile convin altfel, faptele constatate de tribunalul arbitral special în conformitate cu alineatul (1) sunt considerate la fel de concludente ca și cum ar fi stabilite între părți.
(3) În cazul în care toate părțile în litigiu solicită astfel, tribunalul arbitral special poate formula recomandări care, fără a avea forță de decizie, constituie numai baza unei revizuiri de către părți a chestiunilor care stau la baza litigiului.
(4) Sub rezerva alineatului (2), tribunalul arbitral special acționează în conformitate cu dispozițiile prezentei anexe, cu excepția cazului în care părțile convin altfel.
ANEXA IX
PARTICIPAREA ORGANIZAȚIILOR INTERNAȚIONALE
Articolul 1
Utilizarea termenului „organizație internațională”
În sensul articolului 305 și al prezentei anexe, prin „organizație internațională” se înțelege o organizație interguvernamentală constituită din state care i-au transferat competența în domeniile reglementate de prezenta convenție, inclusiv competența de a încheia tratate privind aceste domenii.
Articolul 2
Semnare
O organizație internațională poate semna prezenta convenție, în cazul în care majoritatea statelor sale membre sunt semnatare ale prezentei convenții. La momentul semnării, o organizație internațională face o declarație în care specifică domeniile reglementate de prezenta convenție pentru care statele sale membre semnatare i-au transferat competența, precum și natura și domeniul de aplicare a acestei competențe.
Articolul 3
Confirmare formală și aderare
(1) O organizație internațională își poate depune instrumentul de confirmare formală sau de aderare, în cazul în care majoritatea statelor sale membre își depun sau și-au depus instrumentele de ratificare sau de aderare.
(2) Instrumentele depuse de organizația internațională conține angajamentele și declarațiile prescrise la articolele 4 și 5 din prezenta anexă.
Articolul 4
Sfera participării, drepturile și obligațiile
(1) Instrumentul de confirmare formală sau de aderare depus de o organizație internațională trebuie să conțină angajamentul de acceptare a drepturilor și obligațiilor prevăzute de prezenta convenție pentru state, cu privire la domeniile pentru care statele sale membre părți la prezenta convenție i-au transferat competența.
(2) O organizație internațională este parte la prezenta convenție în măsura în care are competență în conformitate cu declarațiile, comunicările sau notificările menționate la articolul 5 din prezenta anexă.
(3) O organizație internațională exercită drepturile și îndeplinește obligațiile pe care statele sale membre care sunt părți le-ar avea în temeiul prezentei convenții, cu privire la domeniile pentru care aceste state membre i-au transferat competența. Statele membre ale unei organizații internaționale nu exercită competența pe care au transferat-o acesteia.
(4) Participarea unei organizații internaționale nu determină în nici un caz o creștere a reprezentării la care altfel ar avea dreptul statele sale membre care sunt state părți, inclusiv în ceea ce privește drepturile în luarea deciziilor.
(5) Participarea unei organizații internaționale nu conferă statelor sale membre care nu sunt state părți la prezenta convenție nici unul din drepturile prevăzute de aceasta.
(6) În cazul unui conflict între obligațiile unei organizații internaționale în temeiul prezentei convenții și obligațiile sale în temeiul acordului de instituire a organizației sau al oricăror acte conexe, prevalează obligațiile în temeiul prezentei convenții.
Articolul 5
Declarații, notificări și comunicări
(1) Instrumentul de confirmare formală sau de aderare al unei organizații internaționale trebuie să conțină o declarație care specifică domeniile reglementate de prezenta convenție pentru care statele sale membre care sunt părți la prezenta convenție i-au transferat competența.
(2) Un stat membru al unei organizații internaționale, în momentul ratificării prezentei convenții sau al aderării la aceasta sau în momentul în care organizația își depune instrumentul de confirmare formală sau de aderare, data cea mai îndepărtată fiind reținută, face o declarație care specifică domeniile reglementate de prezenta convenție pentru care acesta a transferat competența organizației.
(3) Se consideră că statele părți membre ale unei organizații internaționale care este parte la prezenta convenție au competență asupra tuturor domeniilor reglementate de prezenta convenție în privința cărora aceste state nu au declarat, notificat sau comunicat în mod explicit, în conformitate cu prezentul articol, transferurile de competență către organizație.
(4) Organizația internațională și statele sale membre care sunt state părți notifică de îndată depozitarului prezentei convenții orice modificare în distribuția competenței specificate în declarațiile menționate la alineatele (1) și (2), inclusiv noile transferuri de competență.
(5) Orice stat parte poate cere unei organizații internaționale și statelor membre ale acesteia care sunt state părți să precizeze cine, dintre organizație și aceste state membre, are competență asupra unei probleme specifice care a apărut. Organizația și statele membre respective comunică această informație într-un termen rezonabil. Organizația internațională și statele membre pot, de asemenea, să comunice această informație din proprie inițiativă.
(6) Declarațiile, notificările și comunicările în conformitate cu prezentul articol precizează natura și domeniul de aplicare a competenței transferate.
Articolul 6
Responsabilitate și răspundere
(1) Părțile care au competență în temeiul articolului 5 din prezenta anexă sunt responsabile pentru neîndeplinirea obligațiilor care decurg din prezenta convenție sau pentru orice altă încălcare a acesteia.
(2) Orice stat parte poate cere unei organizații internaționale sau statelor membre ale acesteia care sunt state părți să precizeze cui îi revine responsabilitatea într-un caz specific. Organizația și statele membre respective comunică această informație. În cazul în care nu o comunică într-un termen rezonabil sau în cazul în care informațiile comunicate sunt contradictorii, acestea au răspundere solidară.
Articolul 7
Soluționarea litigiilor
(1) La depunerea instrumentului său de confirmare formală sau de aderare sau în orice alt moment ulterior, o organizație internațională este liberă să aleagă, printr-o declarație scrisă, unul sau mai multe dintre mijloacele de soluționare a litigiilor cu privire la interpretarea sau aplicarea prezentei convenții, menționate la articolul 287 alineatul (1) litera (a), (c) sau (d).
(2) Partea V se aplică mutatis mutandis oricărui litigiu între părțile la prezenta convenție, dintre care una sau mai multe sunt organizații internaționale.
(3) Atunci când o organizație internațională și unul sau mai multe din statele sale membre fac cauză comună, se consideră că organizația a acceptat aceleași proceduri de soluționare a litigiilor ca și statele membre; cu toate acestea, în cazul în care unul dintre aceste state membre a ales numai Curtea Internațională de Justiție în conformitate cu articolul 287, se consideră că organizația și statul membru respectiv au acceptat arbitrajul în conformitate cu procedura prevăzută la anexa VII, cu excepția cazului în care părțile în litigiu convin să aleagă un alt mijloc.
Articolul 8
Aplicarea părții XVII
Partea XVII se aplică mutatis mutandis organizațiilor internaționale, sub rezerva următoarelor dispoziții:
(a) |
instrumentul de confirmare formală sau de aderare a unei organizații internaționale nu este luat în considerare în sensul aplicării articolului 308 alineatul (1); |
(b) |
|
(c) |
|
ACORD
privind punerea în aplicare a părții XI a Convenției Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării din 10 decembrie 1982
STATELE PĂRȚI LA PREZENTUL ACORD,
RECUNOSCÂND contribuția importantă a Convenției Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării din 10 decembrie 1982 (denumite în continuare „Convenția”) la menținerea păcii, a justiției și a progresului pentru toate popoarele lumii,
REAFIRMÂND că fundul mărilor și al oceanelor și subsolul acestora, dincolo de limitele jurisdicției naționale (denumite în continuare „zona”), precum și resursele zonei, sunt patrimoniul comun al umanității,
CONȘTIENTE de importanța Convenției pentru protecția și conservarea mediului marin și de preocuparea crescândă pentru mediul global,
DUPĂ EXAMINAREA raportului secretarului general al Organizației Națiunilor Unite privind rezultatele consultărilor neoficiale între state, desfășurate între anii 1990-1994, asupra problemelor în curs privind partea XI și dispozițiile aferente ale Convenției (denumite în continuare „partea XI”),
CONSTATÂND schimbările politice și economice, inclusiv abordările orientate spre piață, care aduc atingere punerii în aplicare a părții XI,
DORIND să faciliteze participarea universală la Convenție,
AVÂND ÎN VEDERE că un acord privind punerea în aplicare a părții XI este cel mai bun mijloc de îndeplinire a acestui obiectiv,
CONVIN DUPĂ CUM URMEAZĂ:
Articolul 1
Punerea în aplicare a părții XI
(1) Statele părți la prezentul acord se angajează să pună în aplicare partea XI în conformitate cu prezentul acord.
(2) Anexa face parte integrantă din prezentul acord.
Articolul 2
Relația dintre prezentul acord și partea XI
(1) Dispozițiile prezentului acord și ale părții XI se interpretează și se aplică împreună ca un singur instrument. În cazul unor neconcordanțe între prezentul acord și partea XI, prevalează dispozițiile prezentului acord.
(2) Articolele 309-319 ale Convenției se aplică atât prezentului acord, cât și Convenției.
Articolul 3
Semnare
Prezentul acord rămâne deschis spre semnare, la sediul Organizației Națiunilor Unite, de către statele și entitățile menționate la articolul 305 alineatul (1) literele (a), (c), (d), (e) și (f) din Convenție pentru o perioadă de douăsprezece luni de la data adoptării sale.
Articolul 4
Consimțământul de a fi parte
(1) După adoptarea prezentului acord, orice instrument de ratificare sau de confirmare formală sau de aderare la Convenție reprezintă, de asemenea, un consimțământ de a fi parte la prezentul acord.
(2) Nici un stat sau entitate nu își poate exprima consimțământul de a fi parte la prezentul acord, cu excepția cazului în care și-a exprimat anterior sau își exprimă în același timp consimțământul de a fi parte la Convenție.
(3) Orice stat sau entitate menționată la articolul 3 își poate exprima consimțământul de a fi parte la prezentul acord prin:
(a) |
semnare fără rezerva ratificării, confirmării formale sau procedurii prevăzute la articolul 5; |
(b) |
semnare sub rezerva ratificării sau confirmării formale, urmată de ratificare sau de confirmare formală; |
(c) |
semnare sub rezerva procedurii prevăzute la articolul 5; |
(d) |
aderare. |
(4) Confirmarea formală de către entitățile menționate la articolul 305 alineatul (1) litera (f) din Convenție trebuie să fie conformă cu anexa IX din Convenție.
(5) Instrumentele de ratificare, de confirmare formală sau de aderare se depun la secretarul general al Organizației Națiunilor Unite.
Articolul 5
Procedura simplificată
(1) Se consideră că un stat sau o entitate care, înainte de data adoptării prezentului acord, depune un instrument de ratificare sau de confirmare formală sau de aderare la Convenție și care semnează prezentul acord în conformitate cu articolul 4 alineatul (3) litera (c), și-a exprimat consimțământul de a fi parte la prezentul acord în termen de douăsprezece luni de la data adoptării acestuia, cu excepția cazului în care statul sau entitatea notifică depozitarului în scris înainte de acest termen că nu se folosește de procedura simplificată prevăzută de prezentul articol.
(2) În cazul acestei notificări, consimțământul de a fi parte la prezentul acord este exprimat în conformitate cu articolul 4 alineatul (3) litera (b).
Articolul 6
Intrare în vigoare
(1) Prezentul acord intră în vigoare în termen de treizeci de zile de la data la care patruzeci de state și-au exprimat consimțământul de a fi părți în conformitate cu articolele 4 și 5, cu condiția ca aceste state să includă cel puțin șapte dintre statele menționate la alineatul (1) litera (a) din Rezoluția II a celei de-a treia Conferințe a Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării (denumită în continuare „Rezoluția II”) și cu condiția ca cel puțin cinci dintre aceste state să fie țări dezvoltate. În cazul în care aceste condiții pentru intrarea în vigoare sunt îndeplinite înainte de 16 noiembrie 1994, prezentul acord intră în vigoare la 16 noiembrie 1994.
(2) Pentru fiecare stat sau entitate care își exprimă consimțământul de a fi parte la prezentul acord după îndeplinirea cerințelor menționate la alineatul (1), prezentul acord intră în vigoare în a treizecea zi de la data exprimării consimțământului de a fi parte.
Articolul 7
Aplicare provizorie
(1) În cazul în care, la 16 noiembrie 1994, prezentul acord nu intră în vigoare, acesta se aplică provizoriu până la intrarea sa în vigoare de către:
(a) |
statele care au consimțit la adoptarea acestuia în Adunarea Generală a Organizației Națiunilor Unite, cu excepția oricărui stat care, înainte de 16 noiembrie 1994, notifică depozitarului în scris, fie că nu pune în aplicare prezentul acord, fie că acesta consimte la respectiva punere în aplicare numai după semnarea sau notificarea ulterioară în scris; |
(b) |
statele și entitățile care semnează prezentul acord, cu excepția oricărui stat sau a oricărei entități care notifică depozitarului în scris la data semnării că nu pune în aplicare prezentul acord; |
(c) |
statele și entitățile care consimt la aplicarea provizorie printr-o notificare scrisă adresată depozitarului; |
(d) |
statele care aderă la prezentul acord. |
(2) Toate aceste state și entități aplică prezentul acord în mod provizoriu, în conformitate cu actele cu putere de lege și normele administrative naționale sau interne, cu efect de la 16 noiembrie 1994 sau de la data semnării, a notificării consimțământului sau a aderării, în cazul în care aceasta are loc mai târziu.
(3) Aplicarea provizorie încetează la data intrării în vigoare a prezentului acord. În orice caz, aplicarea provizorie încetează la 16 noiembrie 1998, în cazul în care la această dată nu a fost îndeplinită cerința de la articolul 6 alineatul (1) privind consimțământul de a fi parte la prezentul acord de către cel puțin șapte dintre statele (din care cel puțin cinci trebuie să fie țări dezvoltate) menționate la alineatul (1) litera (a) din Rezoluția II.
Articolul 8
State părți
(1) În sensul prezentului acord, „state părți” reprezintă statele care au consimțit să fie părți la prezentul acord și pentru care prezentul acord este în vigoare.
(2) Prezentul acord se aplică mutatis mutandis entităților menționate la articolul 305 alineatul (1) literele (c), (d), (e) și (f) din Convenție care devin părți la prezentul acord în conformitate cu condițiile relevante pentru fiecare și, în acest caz, „state părți” se referă la aceste entități.
Articolul 9
Depozitar
Secretarul general al Organizației Națiunilor Unite este depozitarul prezentului acord.
Articolul 10
Texte autentice
Originalul prezentului acord, ale cărui texte în limbile arabă, chineză, engleză, franceză, rusă și spaniolă sunt autentice în egală măsură, se depune la secretarul general al Organizației Națiunilor Unite.
Drept care, subsemnații plenipotențiari, autorizați în mod corespunzător în acest sens, au semnat prezentul acord.
Încheiat la New York, la data de douăzeci și opt iulie, o mie nouă sute nouăzeci și patru.
ANEXĂ
SECȚIUNEA 1
Costuri ale statelor părți și acorduri instituționale
1. |
Autoritatea Internațională a Fundului Mărilor (denumită în continuare „Autoritatea”) este organizația prin intermediul căreia statele părți la Convenție, în conformitate cu regimul zonei stabilit în partea XI și cu prezentul acord, organizează și controlează activitățile din zonă, în special în vederea administrării resurselor din zonă. Atribuțiile și funcțiile Autorității sunt cele conferite în mod expres acesteia prin Convenție. Autoritatea are atribuțiile suplimentare, compatibile cu Convenția, care sunt implicite și necesare exercitării acestor atribuții și funcții cu privire la activitățile desfășurate în zonă. |
2. |
În vederea diminuării costurilor care revin statelor părți, toate organele și organismele subsidiare care urmează să fie înființate în temeiul Convenției și al prezentului acord trebuie să fie rentabile. Acest principiu se aplică, de asemenea, frecvenței, duratei și programării reuniunilor. |
3. |
Înființarea și funcționarea organelor și organismelor subsidiare ale Autorității se bazează pe o abordare evolutivă, luând în considerare nevoile funcționale ale organelor și ale organismelor subsidiare respective în vederea îndeplinirii eficiente a responsabilităților în diferite etape ale desfășurării activităților din zonă. |
4. |
La intrarea în vigoare a Convenției, funcțiile inițiale ale Autorității sunt îndeplinite de către Adunare, Consiliu, Secretariat, Comisia juridică și tehnică și Comisia de finanțe. Funcțiile Comisiei de planificare economică sunt îndeplinite de Comisia juridică și tehnică până la adoptarea altei decizii de către Consiliu sau până la aprobarea primului plan de lucru pentru exploatare. |
5. |
De la intrarea în vigoare a Convenției până la aprobarea primului plan de lucru pentru exploatare, Autoritatea se concentrează asupra următoarelor:
|
6. |
|
7. |
O cerere pentru aprobarea unui plan de lucru este însoțită de o evaluare a posibilului impact al activităților propuse asupra mediului și de o descriere a programului pentru studii oceanografice și ecologice de bază în conformitate cu normele, reglementările și procedurile adoptate de Autoritate. |
8. |
O cerere pentru aprobarea unui plan de lucru pentru explorare, sub rezerva alineatului (6) litera (a) punctul (i) sau (ii), este examinată în conformitate cu procedurile prevăzute la secțiunea 3 alineatul (11) din prezenta anexă. |
9. |
Un plan de lucru pentru explorare se aprobă pentru o perioadă de cincisprezece ani. La expirarea planului de lucru pentru explorare, contractantul solicită un plan de lucru pentru exploatare, cu excepția cazului în care a făcut deja aceasta sau a obținut o prelungire a planului de lucru pentru explorare. Contractanții pot solicita astfel de prelungiri pentru perioade care să nu depășească cinci ani fiecare. Aceste prelungiri sunt aprobate, în cazul în care contractantul a depus toate eforturile cu bună-credință pentru a îndeplini cerințele planului de lucru, dar, din motive independente de voința sa, nu a putut să termine lucrările pregătitoare necesare pentru a trece la etapa de exploatare sau în cazul în care circumstanțele economice predominante nu justifică trecerea la etapa de exploatare. |
10. |
Desemnarea unei zone rezervate pentru Autoritate în conformitate cu anexa III articolul 8 din Convenție se efectuează în legătură cu aprobarea unei cereri pentru un plan de lucru pentru explorare sau cu aprobarea unei cereri pentru un plan de lucru pentru explorare sau exploatare. |
11. |
Fără a aduce atingere dispozițiilor alineatului (9), un plan de lucru aprobat pentru explorare, care este sprijinit de cel puțin un stat care aplică în mod provizoriu prezentul acord, se anulează, în cazul în care statul respectiv încetează să aplice prezentul acord în mod provizoriu, nu a devenit membru cu titlu provizoriu în conformitate cu alineatul (12) sau nu a devenit stat parte. |
12. |
La intrarea în vigoare a prezentului acord, statele și entitățile menționate la articolul 3 din prezentul acord care au aplicat în mod provizoriu acordul în conformitate cu articolul 7 și pentru care acesta nu este în vigoare pot continua să fie membri ai Autorității cu titlu provizoriu până la intrarea în vigoare a acestuia pentru statele și entitățile respective, în conformitate cu următoarele:
|
13. |
Referirea de la anexa III articolul 10 din Convenție cu privire la executarea nesatisfăcătoare se interpretează în sensul că respectivul contractant nu a reușit să îndeplinească cerințele unui plan de lucru aprobat în ciuda unui avertisment sau a avertismentelor scrise pe care Autoritatea le-a adresat contractantului în acest sens. |
14. |
Autoritatea are propriul său buget. Până la sfârșitul anului ulterior celui pe parcursul căruia prezentul acord intră în vigoare, cheltuielile administrative ale Autorității sunt acoperite din bugetul Organizației Națiunilor Unite. Ulterior, cheltuielile administrative ale Autorității sunt acoperite din contribuțiile plătite de către membrii acesteia, inclusiv de către orice membri cu titlu provizoriu, în conformitate cu articolul 171 litera (a) și cu articolul 173 din Convenție și cu prezentul acord, până când Autoritatea dispune de fonduri suficiente din alte surse pentru a acoperi aceste cheltuieli. Autoritatea nu exercită capacitatea menționată la articolul 174 alineatul (1) din Convenție de a contracta împrumuturi în vederea finanțării bugetului său administrativ. |
15. |
Autoritatea elaborează și adoptă, în conformitate cu articolul 162 alineatul (2) litera (o) punctul (ii) din Convenție, norme, reglementări și proceduri bazate pe principiile conținute în secțiunile 2, 5, 6, 7 și 8 din prezenta anexă, precum și orice norme, reglementări și proceduri suplimentare necesare pentru facilitarea aprobării de planuri de lucru pentru explorare sau exploatare, în conformitate cu următoarele:
|
16. |
Proiectele de norme, reglementări și proceduri și orice recomandări cu privire la dispozițiile părții XI, astfel cum sunt conținute în rapoartele și recomandările Comisiei de pregătire, sunt luate în considerare de Autoritate în adoptarea de norme, reglementări și proceduri în conformitate cu partea XI și cu prezentul acord. |
17. |
Dispozițiile pertinente ale părții XI secțiunea 4 din Convenție se interpretează și se aplică în conformitate cu prezentul acord. |
SECȚIUNEA 2
Întreprinderea
1. |
Secretariatul Autorității îndeplinește funcțiile întreprinderii până când aceasta începe să funcționeze independent de secretariat. Secretarul general al Autorității desemnează, din personalul Autorității, un director general interimar pentru a supraveghea exercitarea acestor funcții de către secretariat. |
Aceste funcții sunt:
(a) |
monitorizarea și revizuirea tendințelor și a evoluțiilor privind activitățile miniere de pe fundul mărilor, inclusiv analizarea periodică a situației pieței mondiale a metalelor și a prețurilor metalelor, a tendințelor și a perspectivelor; |
(b) |
evaluarea rezultatelor desfășurării cercetării științifice marine cu privire la activitățile din zonă, punându-se accentul, în special, pe cercetarea legată de impactul activităților din zonă asupra mediului; |
(c) |
evaluarea datelor disponibile privind prospectarea și explorarea, inclusiv criteriile pentru aceste activități; |
(d) |
evaluarea inovațiilor tehnologice legate de activitățile desfășurate în zonă, în special a tehnologiei legate de protecția și conservarea mediului marin; |
(e) |
evaluarea informațiilor și a datelor privind zonele rezervate Autorității; |
(f) |
aprecierea abordărilor privind operațiunile de asociere în participațiune; |
(g) |
colectarea informațiilor privind disponibilitatea mâinii de lucru calificate; |
(h) |
studierea opțiunilor privind politica de gestionare în vederea administrării întreprinderii în diferite etape ale operațiunilor acesteia. |
2. |
Întreprinderea desfășoară primele sale operațiuni de exploatare a resurselor fundului mărilor prin intermediul asociațiilor în participațiune. La aprobarea unui plan de lucru pentru exploatare pentru o altă entitate decât întreprinderea sau la primirea de către Consiliu a unei cereri pentru o operațiune de asociere în participațiune cu întreprinderea, Consiliul examinează problema funcționării întreprinderii independent de secretariatul Autorității. În cazul în care operațiunile de asociere în participațiune cu întreprinderea sunt conforme cu principii comerciale solide, Consiliul adoptă o directivă în temeiul articolului 170 alineatul (2) din Convenție, autorizând această funcționare independentă. |
3. |
Obligația statelor părți de a finanța un sector minier al întreprinderii, astfel cum este prevăzut în anexa IV articolul 11 alineatul (3) din Convenție nu se aplică, iar statele părți nu au obligația de a finanța nici una din operațiunile din vreun sector minier al întreprinderii sau în cadrul acordurilor sale de asociere în participațiune. |
4. |
Obligațiile care revin contractanților se aplică întreprinderii. Fără a aduce atingere articolului 153 alineatul (3) și anexei III articolul 3 alineatul (5) din Convenție, un plan de lucru al întreprinderii, după aprobare, are forma unui contract încheiat între Autoritate și întreprindere. |
5. |
Un contractant care remite o zonă specifică Autorității ca zonă rezervată are dreptul de preempțiune la încheierea unui acord de asociere în participațiune cu întreprinderea pentru explorarea și exploatarea acestei zone. În cazul în care întreprinderea nu prezintă o cerere pentru un plan de lucru pentru activități legate de o astfel de zonă rezervată în termen de cincisprezece ani de la începerea funcțiilor sale independent de secretariatul Autorității sau în termen de cincisprezece ani de la data la care această zonă este rezervată Autorității, data cea mai îndepărtată fiind reținută, contractantul care a remis zona are dreptul de a solicita un plan de lucru pentru această zonă, cu condiția ca acesta să ofere cu bună-credință includerea întreprinderii ca partener al asociației în participațiune. |
6. |
Articolul 170 alineatul (4), anexa IV și celelalte dispoziții ale Convenției cu privire la întreprindere se interpretează și se aplică în conformitate cu prezenta secțiune. |
SECȚIUNEA 3
Luarea deciziilor
1. |
Politicile generale ale Autorității sunt stabilite de către Adunare în colaborare cu Consiliul. |
2. |
Ca regulă generală, luarea deciziilor în cadrul organelor Autorității se efectuează prin consens. |
3. |
În cazul în care sunt epuizate toate eforturile de a ajunge la o decizie prin consens, deciziile supuse la vot, în cadrul Adunării, asupra problemelor de procedură se adoptă cu majoritatea membrilor prezenți și votanți, iar deciziile asupra problemelor de fond se adoptă cu o majoritate de două treimi a membrilor prezenți și votanți, astfel cum este prevăzut la articolul 159 alineatul (8) din Convenție. |
4. |
Deciziile Adunării cu privire la orice problemă asupra căreia Consiliul are, de asemenea, competență sau cu privire la orice problemă administrativă, bugetară sau financiară se bazează pe recomandările Consiliului. În cazul în care Adunarea nu acceptă recomandarea Consiliului într-o problemă, aceasta retrimite problema Consiliului în vederea reexaminării. Consiliul reexaminează problema în lumina opiniilor exprimate de Adunare. |
5. |
În cazul în care sunt epuizate toate eforturile de a ajunge la o decizie prin consens, deciziile supuse la vot, în cadrul Consiliului, asupra problemelor de procedură se adoptă cu majoritatea membrilor prezenți și votanți, iar deciziile asupra problemelor de fond, cu excepția celor pentru care Convenția prevede obligativitatea consensului în cadrul Consiliului, se adoptă cu o majoritate de două treimi a membrilor prezenți și votanți, cu condiția ca acestor decizii să nu li se opună majoritatea din oricare dintre camerele menționate la alineatul (9). În luarea deciziilor, Consiliul încearcă să promoveze interesele tuturor membrilor Autorității. |
6. |
Consiliul poate amâna luarea unei decizii pentru a facilita continuarea negocierilor, ori de câte ori consideră că nu au fost epuizate toate eforturile de a ajunge la consens asupra unei probleme. |
7. |
Deciziile luate de Adunare sau de Consiliu având implicații financiare și bugetare se bazează pe recomandările Comisiei de finanțe. |
8. |
Dispozițiile articolului 161 alineatul (8) literele (b) și (c) din Convenție nu se aplică. |
9. |
|
10. |
Fiecare grup de state, menționat la alineatul (15) literele (a)-(d), este reprezentat în Consiliu de membrii desemnați de grupul respectiv. Fiecare grup desemnează un număr de candidați egal cu numărul de locuri ce îi sunt atribuite. Atunci când numărul potențialilor candidați din fiecare dintre grupurile menționate la alineatul (15) literele (a)-(e) depășește numărul de locuri disponibile în fiecare dintre grupurile respective, ca regulă generală, se aplică principiul rotației. Statele membre ale acestor grupuri stabilesc modul în care se aplică acest principiu în grupurile respective. |
11. |
|
12. |
În cazul în care survine un litigiu cu privire la respingerea unui plan de lucru, acest litigiu este supus procedurilor de soluționare a litigiilor prevăzute de Convenție. |
13. |
Deciziile supuse la vot în cadrul Comisiei juridice și tehnice se adoptă cu majoritatea membrilor prezenți și votanți. |
14. |
Partea XI secțiunea 4 subsecțiunile B și C din Convenție se interpretează și se aplică în conformitate cu prezenta secțiune. |
15. |
Consiliul este compus din 36 de membri ai Autorității, aleși de Adunare în următoarea ordine:
|
16. |
Dispozițiile articolului 161 alineatul (1) din Convenție nu se aplică. |
SECȚIUNEA 4
Conferința de revizuire
Dispozițiile cu privire la Conferința de revizuire prevăzute la articolul 155 alineatele (1), (3) și (4) din Convenție nu se aplică. Fără a aduce atingere dispozițiilor articolului 314 alineatul (2) din Convenție, Adunarea poate întreprinde în orice moment, la recomandarea Consiliului, o revizuire privind problemele menționate la articolul 155 alineatul (1) din Convenție. Amendamentele la prezentul acord și la partea XI sunt supuse procedurilor prevăzute la articolele 314, 315 și 316 din Convenție, cu condiția ca principiile, regimul și celelalte dispoziții menționate la articolul 155 alineatul (2) să fie menținute, iar drepturile menționate la alineatul (5) din prezentul articol să nu fie afectate.
SECȚIUNEA 5
Transferul de tehnologie
1. |
În afara dispozițiilor articolului 144 din Convenție, transferul de tehnologie în sensul părții XI este reglementat de următoarele principii:
|
2. |
Dispozițiile anexei III articolul 5 din Convenție nu se aplică. |
SECȚIUNEA 6
Politica de producție
1. |
Producția Autorității se bazează pe următoarele principii:
|
2. |
Principiile enunțate la alineatul (1) nu aduc atingere drepturilor și obligațiilor în temeiul dispozițiilor acordurilor menționate la alineatul (1) litera (b) sau ale acordurilor relevante de liber schimb și de uniune vamală, în relațiile dintre statele părți care sunt părți la acordurile respective. |
3. |
Acceptarea de către un contractant a altor subvenții decât cele permise în conformitate cu acordurile menționate la alineatul (1) litera (b) constituie o încălcare a clauzelor principale ale contractului care formează un plan de lucru pentru desfășurarea activităților în zonă. |
4. |
Orice stat parte care are motive să creadă că au fost încălcate cerințele alineatului (1) literele (b)-(d) sau ale alineatului (3) poate iniția proceduri de soluționare a litigiilor în conformitate cu alineatul (1) litera (f) sau (g). |
5. |
Un stat parte poate aduce oricând în atenția Consiliului activitățile care, în opinia sa, nu sunt conforme cu cerințele alineatului (1) literele (b)-(d). |
6. |
Autoritatea elaborează norme, reglementări și proceduri care asigură punerea în aplicare a dispozițiilor prezentei secțiuni, inclusiv norme, reglementări și proceduri pertinente care reglementează aprobarea planurilor de lucru. |
7. |
Dispozițiile articolului 151 alineatele (1)-(7) și (9), ale articolului 162 alineatul (2) litera (q), ale articolului 165 alineatul (2) litera (n), precum și ale anexei III articolul 6 alineatul (5) și ale articolului 7 din Convenție nu se aplică. |
SECȚIUNEA 7
Asistență economică
1. |
Politica pusă în aplicare de către Autoritate pentru a veni în ajutorul țărilor în curs de dezvoltare, ale căror economii sau venituri din export sunt grav afectate de efectele nefavorabile care rezultă în urma unei scăderi a prețului unui mineral dintre cele extrase din zonă sau a unei reduceri a volumului de exporturi al mineralului respectiv, în măsura în care această scădere sau reducere este cauzată de activitățile desfășurate în zonă, se bazează pe următoarele principii:
|
2. |
Articolul 151 alineatul (10) din Convenție este pus în aplicare prin intermediul măsurilor de asistență economică menționate la alineatul (1). Articolul 160 alineatul (2) litera (l), articolul 162 alineatul (2) litera (n), articolul 164 alineatul (2) litera (d), articolul 171 litera (f) și articolul 173 alineatul (2) litera (c) din Convenție se interpretează în consecință. |
SECȚIUNEA 8
Clauze financiare ale contractelor
1. |
Următoarele principii constituie baza stabilirii normelor, reglementărilor și procedurilor privind clauzele financiare ale contractelor:
|
2. |
Dispozițiile anexei III articolul 13 alineatele (3)-(10) din Convenție nu se aplică. |
3. |
În ceea ce privește punerea în aplicare a anexei III articolul 13 alineatul (2) din Convenție, taxa de examinare a cererilor de aprobare a unui plan de lucru limitat la o singură fază, fie de explorare, fie de exploatare, este de 250 000 USD. |
SECȚIUNEA 9
Comisia de finanțe
1. |
Se înființează Comisia de finanțe, formată din 15 membri având calificările necesare în probleme financiare. Statele părți desemnează candidați la cele mai înalte standarde de competență și integritate. |
2. |
Doi membri ai Comisiei de finanțe nu pot fi resortisanți ai aceluiași stat parte. |
3. |
Membrii Comisiei de finanțe sunt aleși de Adunare, luând în considerare, în mod corespunzător, necesitatea repartizării geografice echitabile și reprezentarea intereselor speciale. Fiecare grup de state menționate la secțiunea 3 alineatul (15) literele (a), (b), (c) și (d) din prezenta anexă trebuie să fie reprezentat în Comisia de finanțe de cel puțin un membru. Până când Autoritatea dispune de suficiente fonduri, altele decât contribuțiile stabilite, pentru a-și acoperi cheltuielile administrative, calitatea de membru al Comisiei include reprezentanții a cinci dintre statele cu cele mai mari contribuții financiare la bugetul administrativ al Autorității. Prin urmare, alegerea unui membru din fiecare grup are loc pe baza numirii de către membrii grupului respectiv, fără a aduce atingere posibilității ca alți membri să fie, de asemenea, aleși din fiecare grup. |
4. |
Membrii Comisiei de finanțe sunt aleși pentru un mandat de cinci ani. Aceștia sunt reeligibili pentru un nou mandat. |
5. |
În caz de deces, de incapacitate sau de demisie a unui membru al Comisiei de finanțe înainte de expirarea mandatului, Adunarea alege pentru durata rămasă a mandatului un membru aparținând aceleiași regiuni geografice sau aceluiași grup de state. |
6. |
Membrii Comisiei de finanțe nu trebuie să aibă nici un interes financiar în vreo activitate legată de problemele cu privire la care Comisia are responsabilitatea de a face recomandări. Chiar după încheierea funcțiilor, aceștia nu pot divulga nici o informație confidențială de care au luat cunoștință ca urmare a funcțiilor îndeplinite în cadrul Autorității. |
7. |
Adunarea și Consiliul țin seama de recomandările Comisiei de finanțe, atunci când adoptă decizii privind următoarele probleme:
|
8. |
Deciziile Comisiei de finanțe privind problemele de procedură se iau cu majoritatea membrilor prezenți și votanți, iar deciziile privind problemele de fond se iau prin consens. |
9. |
Cerința articolului 162 alineatul (2) litera (y) din Convenție privind înființarea unui organ subsidiar responsabil cu problemele financiare este considerată îndeplinită prin înființarea Comisiei de finanțe în conformitate cu prezenta secțiune. |
ANEXA II
INSTRUMENTUL DE CONFIRMARE FORMALĂ AL COMUNITĂȚII EUROPENE
Comunitatea Europeană prezintă complimentele sale secretarului general al Organizației Națiunilor Unite și are onoarea de a depune instrumentul de confirmare formală a Convenției Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării din 10 decembrie 1982 și a Acordului privind punerea în aplicare a părții XI a Convenției Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării din 10 decembrie 1982 adoptat de Adunarea Generală a Organizației Națiunilor Unite la 28 iulie 1994.
Prin depunerea acestui instrument, Comunitatea are onoarea de a declara că acceptă, în ceea ce privește problemele pentru care statele sale membre care sunt părți la convenție i-au transferat competența, drepturile și obligațiile prevăzute de convenție și de acord pentru state. Declarația privind competența prevăzută la articolul 5 alineatul (1) din anexa IX la convenție este atașată.
Comunitatea dorește, de asemenea, să-și exprime, în conformitate cu articolul 310 din convenție, obiecțiile la orice declarație sau poziție care exclude sau modifică domeniul de aplicare juridică a dispozițiilor Convenției Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării, în special a celor legate de activitățile de pescuit. Comunitatea consideră că această convenție nu recunoaște drepturile sau jurisdicția statelor de coastă cu privire la exploatarea, conservarea și gestionarea altor resurse halieutice decât speciile sedentare din afara zonei economice exclusive a acestora.
Comunitatea își rezervă dreptul de a face declarații ulterioare cu privire la convenție și la acord, ca răspuns la declarații și poziții ulterioare.
Comunitatea profită de această ocazie pentru a reitera secretarului general al Organizației Națiunilor Unite expresia înaltei sale considerații.
DECLARAȚIA PRIVIND COMPETENȚA COMUNITĂȚII EUROPENE CU PRIVIRE LA PROBLEMELE REGLEMENTATE DE CONVENȚIA ORGANIZAȚIEI NAȚIUNILOR UNITE PRIVIND DREPTUL MĂRII DIN 10 DECEMBRIE 1982 ȘI DE ACORDUL DIN 28 IULIE 1994 PRIVIND PUNEREA ÎN APLICARE A PĂRȚII XI A CONVENȚIEI
[Declarație făcută în temeiul articolului 5 alineatul (1) din anexa IX la convenție și al articolului 4 alineatul (4) din acord]
Articolul 5 alineatul (1) din anexa IX la Convenția Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării prevede că instrumentul de confirmare formală a unei organizații internaționale trebuie să conțină o declarație care să specifice problemele reglementate de convenție pentru care competența a fost transferată organizației de către statele sale membre care sunt părți la convenție (1).
Articolul 4 alineatul (4) din Acordul privind punerea în aplicare a părții XI a Convenției Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării din 10 decembrie 1982 (2) prevede că o organizație internațională efectuează confirmarea formală în conformitate cu anexa IX la Convenție.
Comunitățile Europene au fost instituite prin Tratatele de la Paris (CECO) și de la Roma (CEE și Euratom), semnate la 18 aprilie 1951 și, respectiv, 25 martie 1957. După ratificarea de către statele semnatare, tratatele au intrat în vigoare la 25 iulie 1952 și 1 ianuarie 1958. Acestea au fost modificate de Tratatul privind Uniunea Europeană, semnat la Maastricht la 7 februarie 1992 și intrat în vigoare, după ratificarea de către statele semnatare, la 1 noiembrie 1993 și, cel mai recent, de Tratatul de aderare semnat la Corfu la 24 iunie 1994, care a intrat în vigoare la 1 ianuarie 1995 (3).
Membrele actuale ale Comunităților sunt Regatul Belgiei, Regatul Danemarcei, Republica Federală Germania, Republica Elenă, Spania, Republica Franceză, Irlanda, Republica Italiană, Marele Ducat al Luxemburgului, Regatul Țărilor de Jos, Republica Austria, Republica Portugheză, Republica Finlanda, Regatul Suediei și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord.
Convenția Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării și Acordul privind punerea în aplicare a părții XI a Convenției se aplică, în ceea ce privește competențele transferate Comunității Europene, teritoriilor în care se aplică Tratatul de instituire a Comunității Europene și în condițiile prevăzute de tratatul menționat anterior, în special articolul 227.
Prezenta declarație nu se aplică teritoriilor statelor membre în care nu se aplică tratatul menționat anterior și nu aduce atingere actelor sau pozițiilor care pot fi adoptate în temeiul convenției și al acordului de către statele membre respective în numele și în interesul acestor teritorii.
În conformitate cu dispozițiile menționate anterior, prezenta declarație se referă la competența pe care statele membre au transferat-o Comunității în temeiul tratatelor pentru problemele reglementate de convenție și de acord.
Domeniul de aplicare și exercitarea competenței comunitare sunt, prin natura lor, supuse unei dezvoltări continue, iar Comunitatea completează sau modifică prezenta declarație, după caz, în conformitate cu articolul 5 alineatul (4) din anexa IX la Convenție.
Comunitatea are competență exclusivă asupra anumitor domenii și își împarte competența cu statele membre asupra altor domenii.
1. Domenii pentru care Comunitatea are competență exclusivă
— |
Comunitatea menționează că statele sale membre i-au transferat competența în ceea ce privește conservarea și gestionarea resurselor de pescuit maritim. Prin urmare, în acest domeniu, este responsabilitatea Comunității de a adopta reglementările pertinente (care sunt puse în aplicare de statele membre) și, în limitele competenței sale, de a încheia acorduri externe cu țări terțe sau cu organizații internaționale competente. Această competență se aplică apelor care se află sub jurisdicția națională în domeniul pescuitului și mării libere. Cu toate acestea, în ceea ce privește măsurile legate de exercitarea jurisdicției asupra navelor, de arborarea pavilioanelor și de înmatricularea navelor, precum și executarea sancțiunilor penale și administrative, competența revine statelor membre, cu respectarea dreptului comunitar. Dreptul comunitar prevede, de asemenea, sancțiuni administrative; |
— |
în temeiul politicii sale comerciale și vamale, Comunitatea are competență în ceea ce privește dispozițiile părților X și XI ale convenției și ale acordului din 28 iulie 1994 cu privire la comerțul internațional. |
2. Domenii pentru care Comunitatea își împarte competența cu statele sale membre
— |
În ceea ce privește pescuitul, pentru un anumit număr de probleme care nu sunt direct legate de conservarea și de gestionarea resurselor de pescuit maritim, precum cercetarea, dezvoltarea tehnologică și cooperarea pentru dezvoltare, competența este împărțită. |
— |
În ceea ce privește dispozițiile privind transportul maritim, siguranța navigației și prevenirea poluării marine incluse, inter alia, în părțile II, III, V, VII și XII ale convenției, Comunitatea deține competență exclusivă numai în măsura în care aceste dispoziții ale convenției sau instrumentele juridice adoptate pentru punerea în aplicare a acesteia aduc atingere regulilor comunitare existente. Atunci când regulile comunitare există, dar nu sunt afectate, în special în cazul dispozițiilor comunitare care instituie doar standarde minime, statele membre dețin competența, fără a aduce atingere competenței Comunității de a acționa în acest domeniu. În celelalte cazuri, competența revine statelor membre. O listă a actelor comunitare pertinente este prezentată în apendice. Domeniul de aplicare a competenței Comunității care rezultă din aceste acte trebuie evaluat în raport cu dispozițiile precise ale fiecărei măsuri, în special în măsura în care aceste dispoziții instituie norme comune, |
— |
În ceea ce privește dispozițiile părților XIII și XIV ale convenției, competența Comunității urmărește, în special, promovarea cooperării în materie de cercetare și de dezvoltare tehnologică cu țările terțe și cu organizațiile internaționale. Activitățile desfășurate de Comunitate în acest domeniu completează activitățile statelor membre. În acest caz, competența este pusă în aplicare prin adoptarea programelor menționate în apendice. |
3. Impactul posibil al celorlalte politici comunitare
— |
Trebuie menționate, de asemenea, politicile și activitățile Comunității în domeniul controlului practicilor economice necompetitive, al achizițiilor publice și al competitivității industriale, precum și în domeniul ajutorului pentru dezvoltare. Aceste politici pot să aibă, de asemenea, o anumită relevanță pentru convenție și acord, în special în ceea ce privește anumite dispoziții ale părților VI și XI ale convenției. |
(1) Atunci când a semnat convenția, Comunitatea a făcut o declarație, în conformitate cu articolul 2 din Anexa IX, în care a specificat problemele de care se ocupă convenția pentru care i-a fost transferată competența de către statele sale membre.
(2) Semnat de Comunitate la 29 iulie 1994 și aplicat provizoriu de către aceasta cu efect de la 16 noiembrie 1994.
(3) Tratatul de la Paris de instituire a Comunității Europene a Cărbunelui și Oțelului (CECO) a fost înregistrat la Secretariatul Organizației Națiunilor Unite la 15 martie 1957 la nr. 3729; Tratatele de la Roma de instituire a Comunității Economice Europene (CEE) și a Comunității Europene a Energiei Atomice (Euratom) au fost înregistrate la 21 aprilie și, respectiv, 24 aprilie 1958 la nr. 4300 și 4301. Tratatul privind Uniunea Europeană a fost înregistrat la 28 decembrie 1993 la nr. 30615. Tratatul de aderare din 24 iunie 1994 a fost publicat în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene C 241 din 29 august 1994.
Apendice
ACTE COMUNITARE CU PRIVIRE LA ASPECTELE REGLEMENTATE DE CONVENȚIE ȘI DE ACORD
— |
În domeniul siguranței maritime și al prevenirii poluării marine Decizia 92/143/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind sistemele de radionavigație pentru Europa (JO L 59, 4.3.1992, p. 17). Directiva 79/115/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1978 privind pilotarea navelor de către piloți de mare largă în Marea Nordului și Canalul Englez (JO L 33, 8.2.1979, p. 32). Directiva 93/75/CEE a Consiliului din 13 septembrie 1993 privind cerințele minime pentru navele care au ca destinație sau punct de plecare porturile Comunității și care transportă mărfuri periculoase ori poluante (JO L 247, 5.10.1993, p. 19). Directiva 93/103/CE a Consiliului din 23 noiembrie 1993 privind cerințele minime de securitate și sănătate în muncă la bordul navelor de pescuit [A treisprezecea directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE] (JO L 307, 13.12.1993, p. 1). Directiva 94/57/CE a Consiliului din 22 noiembrie 1994 privind normele și standardele comune pentru organismele cu rol de inspecție și control al navelor, precum și pentru activitățile în domeniu ale administrațiilor maritime (Directiva Societăților de Clasificare) (JO L 319, 12.12.1994, p. 20). Directiva 94/58/CE a Consiliului din 22 noiembrie 1994 privind nivelul minim de instruire a navigatorilor (JO L 319, 12.12.1994, p. 28). Directiva 95/21/CE a Consiliului din 19 iunie 1995 privind punerea în aplicare, în ceea ce privește navele care fac escală în porturile comunitare sau în apele care intră sub jurisdicția statelor membre, a standardelor internaționale privind siguranța maritimă, prevenirea poluării și condițiile de viață și de muncă de la bordul navelor (controlul statului de port) (JO L 157, 7.7.1995, p. 1). Directiva 96/98/CE a Consiliului din 20 decembrie 1996 privind echipamentele maritime (JO L 46, 17.2.1997, p. 25). Regulamentul (CEE) nr. 613/91 al Consiliului din 4 martie 1991 privind schimbarea registrului navelor în interiorul Comunității (JO L 68, 15.3.1991, p. 1) și Regulamentul (CEE) nr. 2158/93 al Comisiei din 28 iulie 1993 privind aplicarea modificărilor la Convenția internațională din 1974 privind siguranța vieții pe mare și la Convenția internațională din 1973 privind prevenirea poluării cauzate de nave, în înțelesul Regulamentului (CEE) nr. 613/91 al Consiliului (JO L 194, 3.8.1993, p. 5). Regulamentul (CE) nr. 2978/94 al Consiliului din 21 noiembrie 1994 privind punerea în aplicare a Rezoluției OMI A.747(18) referitoare la aplicarea măsurării tonajului cisternelor pentru balast de la bordul petrolierelor cu balast separat (JO L 319, 12.12.1994, p. 1). Regulamentul (CE) nr. 3051/95 al Consiliului din 8 decembrie 1995 privind managementul siguranței feriboturilor de pasageri de tip ro-ro (JO L 320, 30.12.1995, p. 14). |
— |
În domeniul protecției și al conservării mediului marin (partea XII a Convenției) Decizia 81/971/CEE a Consiliului din 3 decembrie 1981 de instituire a unui sistem comunitar de informații pentru controlul și reducerea poluării cauzate de deversarea de hidrocarburi în mare (JO L 355, 10.12.1981, p. 52). Decizia 86/85/CEE a Consiliului din 6 martie 1986 de instituire a unui sistem comunitar de informații pentru controlul și reducerea poluării cauzate de evacuările de hidrocarburi și de alte substanțe nocive în mare (JO L 77, 22.3.1986, p. 33). Directiva 75/439/CEE a Consiliului din 16 iunie 1975 privind eliminarea uleiurilor uzate (JO L 194, 25.7.1975, p. 23). Directiva 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile (JO L 194, 25.7.1975, p. 39). Directiva 76/160/CEE a Consiliului din 8 decembrie 1975 privind calitatea apei pentru scăldat (JO L 31, 5.2.1976, p. 1). Directiva 76/464/CEE a Consiliului din 4 mai 1976 privind poluarea cauzată de anumite substanțe periculoase evacuate în mediul acvatic al Comunității (JO L 129, 18.5.1976, p. 23). Directiva 78/176/CEE a Consiliului din 20 februarie 1978 privind deșeurile din industria dioxidului de titan (JO L 54, 25.2.1978, p. 19). Directiva 79/923/CEE a Consiliului din 30 octombrie 1979 privind calitatea apelor conchilicole (JO L 281, 10.11.1979, p. 47). Directiva 80/779/CEE a Consiliului din 15 iulie 1980 privind valorile limită de calitate a aerului și valorile orientative pentru dioxidul de sulf și pulberile în suspensie din atmosferă (JO L 229, 30.8.1980, p. 30). Directiva 82/176/CEE a Consiliului din 22 martie 1982 privind valorile limită și obiectivele de calitate pentru evacuările de mercur din sectorul electrolizei cloralcanilor (JO L 81, 27.3.1982, p. 29). Directiva 82/501/CEE a Consiliului din 24 iunie 1982 privind riscurile de accidente majore ale anumitor activități industriale (JO L 230, 5.8.1982, p. 1). Directiva 82/883/CEE a Consiliului din 3 decembrie 1982 privind modalitățile de supraveghere și control al zonelor în care există emisii provenind din industria dioxidului de titan (JO L 378, 31.12.1982, p. 1). Directiva 82/884/CEE a Consiliului din 3 decembrie 1982 privind valoarea limită pentru plumbul conținut în atmosferă (JO L 378, 31.12.1982, p. 15). Directiva 83/513/CEE a Consiliului din 26 septembrie 1983 privind valorile limită și obiectivele de calitate pentru evacuările de cadmiu (JO L 291, 24.10.1983, p. 1). Directiva 84/156/CEE a Consiliului din 8 martie 1984 privind valorile limită și obiectivele de calitate pentru evacuările de mercur din alte sectoare industriale decât cel al electrolizei cloralcanilor (JO L 74, 17.3.1984, p. 49). Directiva 84/360/CEE a Consiliului din 28 iunie 1984 privind combaterea poluării atmosferice provenite de la instalațiile industriale (JO L 188, 16.7.1984, p. 20). Directiva 84/491/CEE a Consiliului din 9 octombrie 1984 privind valorile limită și obiectivele de calitate pentru evacuările de hexaclorciclohexan (JO L 274, 17.10.1984, p. 11). Directiva 85/203/CEE a Consiliului din 7 martie 1985 privind normele de calitate a aerului în privința dioxidului de azot (JO L 87, 27.3.1985, p. 1). Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO L 175, 5.7.1985, p. 40). Directiva 86/280/CEE a Consiliului din 12 iunie 1986 privind valorile limită și obiectivele de calitate pentru evacuările anumitor substanțe periculoase incluse în lista I din anexa la Directiva 76/464/CEE (JO L 181, 4.7.1986, p. 16). Directiva 88/609/CEE a Consiliului din 24 noiembrie 1988 privind limitarea emisiilor în aer de poluanți provenind de la instalații de ardere de dimensiuni mari (JO L 336, 7.12.1988, p. 1). Directiva 89/369/CEE a Consiliului din 8 iunie 1989 privind prevenirea poluării atmosferice provenite de la noile instalații de incinerare a deșeurilor municipale (JO L 163, 14.6.1989, p. 32). Directiva 89/429/CEE a Consiliului din 21 iunie 1989 privind reducerea poluării atmosferice provenind de la instalațiile existente de incinerare a deșeurilor municipale (JO L 203, 15.7.1989, p. 50). Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale (JO L 135, 30.5.1991, p. 40). Directiva 91/676/CEE a Consiliului din 12 decembrie 1991 privind protecția apelor împotriva poluării cu nitrați proveniți din surse agricole (JO L 375, 31.12.1991, p. 1). Directiva 91/689/CEE a Consiliului din 12 decembrie 1991 privind deșeurile periculoase (JO L 377, 31.12.1991, p. 20). Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO L 206, 22.7.1992, p. 7). Directiva 92/112/CEE a Consiliului din 15 decembrie 1992 privind procedurile de armonizare a programelor de reducere, în vederea eliminării, a poluării cauzate de deșeurile din industria dioxidului de titan (JO L 409, 31.12.1992, p. 11). Directiva 94/67/CE a Consiliului din 16 decembrie 1994 privind incinerarea deșeurilor periculoase (JO L 365, 31.12.1994, p. 34). Regulamentul (CEE) nr. 259/93 al Consiliului din 1 februarie 1993 privind supravegherea și controlul transporturilor de deșeuri în interiorul, la intrarea și ieșirea din Comunitatea Europeană (JO L 30, 6.2.1993, p. 1). |
— |
În domeniul cercetării și al cooperării științifice și tehnologice privind mediul marin Program de știință și tehnologii marine Program pentru mediu și climă Cooperarea cu țările terțe și cu organizațiile internaționale: Programul de cooperare științifică și tehnologică cu țările în curs de dezvoltare |
— |
Convenții la care Comunitatea este parte Convenția pentru prevenirea poluării marine de origine telurică, Paris, 4 iunie 1974 (Decizia 75/437/CEE a Consiliului din 3 martie 1975, publicată în JO L 194, 25.7.1975, p. 5) Protocol de modificare a Convenției pentru prevenirea poluării marine de origine telurică, Paris, 26 martie 1986 (Decizia 87/57/CEE a Consiliului din 28 decembrie 1986, publicată în JO L 24, 27.1.1987, p. 47). Protocol privind protecția Mării Mediterane împotriva poluării de origine telurică, Atena, 17 mai 1980 (Decizia 83/101/CEE a Consiliului din 28 februarie 1983, publicată în JO L 67, 12.3.1983, p. 1). Convenția privind protecția Mării Mediterane împotriva poluării și Protocolul privind prevenirea poluării Mării Mediterane prin operațiunile de descărcare efectuate de nave și aeronave, Barcelona, 16 februarie 1976 (Decizia 77/585/CEE a Consiliului din 25 iulie 1977, publicată în JO L 240, 19.9.1997, p. 1). Protocol privind cooperarea în vederea combaterii poluării Mării Mediterane cu hidrocarburi și alte substanțe nocive în cazuri de urgență, Barcelona, 16 februarie 1976 (Decizia 81/420/CEE a Consiliului din 19 mai 1981, publicată în JO L 162, 19.6.1981, p. 4). Convenția privind poluarea atmosferică transfrontalieră pe distanțe lungi, Geneva, 13 noiembrie 1979 (Decizia 81/462/CEE a Consiliului din 11 iunie 1981, publicată în JO L 171, 27.6.1981, p. 11). Protocolul din 2 și 3 aprilie 1982 privind ariile de protecție specială ale Mării Mediterane, Geneva, 3 aprilie 1982 (Decizia 84/132/CEE a Consiliului din 1 martie 1984, publicată în JO L 68, 10.3.1984, p. 36). Acord de cooperare pentru combaterea poluării Mării Nordului cu hidrocarburi și alte substanțe periculoase, Bonn, 13 septembrie 1983 (Decizia 84/358/CEE a Consiliului din 28 iunie 1984, publicată în JO L 188, 16.7.1984, p. 7). Acord de cooperare pentru protecția coastelor și apelor Atlanticului de Nord-Est împotriva poluării, Lisabona, 17 octombrie 1990 (Decizia 93/550/CEE a Consiliului din 20 octombrie 1993, publicată în JO L 267, 28.10.1993, p. 20). Convenția de la Basel privind controlul transporturilor transfrontaliere de deșeuri periculoase și al eliminării acestora, semnată la Basel la 22 martie 1989 (Decizia 93/98/CEE a Consiliului din 1 februarie 1993, publicată în JO L 39, 16.12.1993, p. 1). |
ANEXA III
MANDATUL GRUPULUI DE LUCRU PRIVIND DREPTUL MĂRII
Grupul de lucru privind dreptul mării se ocupă de examinarea permanentă a aspectelor cu privire la Convenția Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării, care a intrat în vigoare la 16 noiembrie 1994. Activitatea acestuia pregătește terenul pentru discuțiile Consiliului Uniunii Europene și contribuie astfel la definirea politicilor comunitare în zonele privind dreptul mării. În acest scop, acesta emite avize destinate Comitetului Reprezentanților Permanenți (și Comitetului politic, după caz), la cererea acestuia sau din proprie inițiativă, în vederea pregătirii reuniunilor Consiliului, în ceea ce privește compatibilitatea acestor politici cu dreptul internațional, în special cu Convenția Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării.
Mandatul grupului presupune:
1. |
pregătirea deciziei Consiliului care încheie Convenția Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării și Acordul privind punerea în aplicare a părții XI a acestei convenții; |
2. |
pregătirea declarațiilor prevăzute la articolul 5 alineatele (1) și (4) din anexa IX la Convenția Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării; |
3. |
pregătirea declarațiilor prevăzute la articolele 287 și 310 din Convenția Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării; |
4. |
elaborarea unor proiecte de poziție a Comunității, în cadrul organismelor instituite în temeiul Convenției, cu privire la problemele care țin de competența Comunității; |
5. |
coordonarea activităților Comunității și ale statelor membre în cadrul Autorității Internaționale a Fundului Mărilor și al organismelor sale și consultarea în vederea definirii proiectelor de poziție comună asupra problemelor de interes general care țin de politica externă și de securitate comună (PESC); |
6. |
definirea proiectelor de poziție comună asupra problemelor de politică externă de interes general cu privire la evoluția dreptului mării și la repercusiunile sale asupra politicii externe a Uniunii Europene; |
7. |
examinarea coerenței proiectelor și a propunerilor prezentate Consiliului cu dreptul internațional privind dreptul mării, în special Convenția Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării. |
Pozițiile privind probleme care țin de competența Comunității sunt adoptate prin procedura normală.
Pentru problemele care țin de politica externă a Uniunii Europene, se aplică dispozițiile titlului V din Tratatul privind Uniunea Europeană.