EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52006AE1372
Opinion of the European Economic and Social Committee on the Communication from the Commission to the Council, the European Parliament, the European Economic and Social Committee and the Committee of the Regions — A new framework strategy for multilingualism COM(2005) 596 final
Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o sporočilu Komisije Svetu, Evropskemu parlamentu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij Nova okvirna strategija za večjezičnost COM(2005) 596 konč.
Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o sporočilu Komisije Svetu, Evropskemu parlamentu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij Nova okvirna strategija za večjezičnost COM(2005) 596 konč.
UL C 324, 30.12.2006, p. 68–73
(ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, IT, LV, LT, HU, NL, PL, PT, SK, SL, FI, SV)
30.12.2006 |
SL |
Uradni list Evropske unije |
C 324/68 |
Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o sporočilu Komisije Svetu, Evropskemu parlamentu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij Nova okvirna strategija za večjezičnost
COM(2005) 596 konč.
(2006/C 324/24)
Komisija je 22. novembra 2005 sklenila, da v skladu s členom 262 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o zgoraj omenjenem dokumentu.
Strokovna skupina za zaposlovanje, socialne zadeve in državljanstvo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 6. septembra 2006. (Poročevalka je bila ga. LE NOUAIL-MARLIÈRE).
Plenarna skupščina je zaradi obnove mandata Odbora sklenila, da bo o mnenju glasovala na oktobrskem plenarnem zasedanju in v skladu s členom 20 poslovnika za glavno poročevalko določila go. LE NOUAIL MARLIÈRE.
Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 430. plenarnem zasedanju 26. oktobra 2006 s 105 glasovi za, 1 glasom proti in 5 vzdržanimi glasovi.
1. Sklepi
1.1 |
Odbor predlaga, da:
|
2. Uvod — povzetek dokumenta Komisije
Komisija v tem sporočilu opredeljuje novo okvirno strategijo za večjezičnost in ponovno potrjuje svojo zavezanost večjezičnosti. Ta dokument je označen kot prvo sporočilo v zgodovini Komisije, ki obravnava to temo. Obravnava različne vidike evropskih politik na tem področju in predlaga več posebnih ukrepov.
Komisija poziva države članice, naj prevzamejo svojo vlogo in spodbujajo poučevanje, učenje in uporabo različnih jezikov. Njen prispevek k temu je vzpostavitev novega portala za institucionalno posvetovanje v 20 jezikih.
Komisija v svojem prvem političnem dokumentu o večjezičnosti predstavlja novo okvirno strategijo in navaja predloge posebnih ukrepov s področja družbe, gospodarstva in odnosov z državljani. S tem zastavlja tri cilje: spodbujati učenje jezikov in jezikovno raznolikost v družbi, spodbujati zdravo večjezično gospodarstvo in omogočati državljanom dostop do zakonodaje Evropske unije, postopkov in informacij v njihovih jezikih. Komisija opozarja, da je Evropski svet v Barceloni leta 2002 poudaril potrebo po spodbujanju učenja vsaj dveh tujih jezikov; glede na to od držav članic zahteva, da sprejmejo akcijske načrte za večjezičnost, izboljšajo usposabljanje učiteljev jezikov, zagotovijo potrebna sredstva za poučevanje jezikov že od otroštva in izboljšajo poučevanje predmetov s poučevanjem v tujem jeziku. Komisija predlaga nekaj ukrepov za krepitev večjezičnega vidika gospodarstva Unije, pri čemer navaja, da evropska podjetja potrebujejo znanje jezikov Evropske unije in jezikov naših poslovnih partnerjev v svetu in da se gospodarski sektorji, ki so povezani z jeziki, hitro razvijajo v večini evropskih držav. Komisija v zvezi s svojo politiko večjezičnega komuniciranja načrtuje krepitev večjezičnosti na številnih svojih spletnih straneh in v publikacijah z vzpostavitvijo notranje mreže, ki bi skrbela za praktične jezikovne povezave njenih služb. Poleg tega predlaga: ustanovitev skupine na visoki ravni za večjezičnost, sestavljene iz neodvisnih strokovnjakov, ki bi ji pomagala pri analizi doseženega napredka v državah članicah; organiziranje ministrske konference o večjezičnosti, na kateri bi lahko države članice ocenile svoje napredovanje na tem področju; pripravo novega sporočila, ki bi dodatno obravnavalo ta splošni pristop do večjezičnosti v Evropski uniji.
3. Splošne ugotovitve
3.1 |
Odbor odobrava pobudo Komisije, ugotavlja pa, da je okvirna strategija poimenovana kot „nova“ in sporočilo kot „prvi politični dokument o večjezičnosti“. Številni sklici na prejšnjo okvirno strategijo (1) ne zadostujejo za jasno oceno te strategije. Odbor meni, da bi bilo koristno, če bi Komisija pripravila povzetek pričakovanj v zvezi z dodano vrednostjo te nove okvirne strategije in njenega primerljivega vpliva. Ali obstaja študija vpliva, kakor je predvidena v medinstitucionalnem sporazumu med Evropsko komisijo in EESO (2) ter v okviru cilja poenostavitve pravnih in upravnih predpisov? Odbor poudarja, da to sporočilo morda ne bo moglo zagotoviti vidnosti predlaganih ukrepov, da bi države članice lahko odobrile zadevne programe, ki sicer niso zavezujoči. Ne glede na to, da Svet zahteva to okvirno strategijo, je potrebno usklajevanje zaradi optimalne uporabe virov, ki jih bodo dodelile države članice in Evropska unija. Tega usklajevanja ni mogoče opraviti brez dobrega poznavanja ukrepov, ki so jih do sedaj izvedle države članice in EU. |
3.2 |
Komisija „ponovno potrjuje svojo zavezanost k večjezičnosti“; glede na povedano Odbor sklepa, da je bila ta zavezanost že prej izražena. Odbor meni, da z razmerami v zvezi z večjezičnostjo znotraj Komisije niso vsi zadovoljni, niti znotraj služb Komisije niti v okviru njenih zunanjih odnosov. |
3.3 |
EESO ugotavlja nedoslednost in pomanjkanje enakopravne obravnave institucij na eni strani ter na drugi strani evropske civilne družbe in vseh njenih sestavnih delov (neodvisni socialni dialog in civilni dialog). Vsa obvestila, študije in dokumenti — ki so hkrati uporabni in potrebni za pripravo evropske zakonodaje ter za posvetovanja in razprave o tej zakonodaji — se pripravljajo in so na voljo večinoma v angleščini. Ravno tako se na vedno več internih sejah, ki jih organizira Komisija, govori angleško. Če torej nekdo želi delati kot strokovnjak Komisije, mora govoriti angleško, kar velja tudi za osebe, ki želijo v Bruslju predstavljati civilno družbo. Ravno tako so skoraj vse statistične in kvalitativne študije, ki so omenjene v tem mnenju, na voljo le v angleščini (3). |
3.4 |
Številni dokumenti niso vedno na voljo v jeziku poročevalcev institucij oziroma oseb, ki se jih zaprosi za mnenje, kar kaže na to, da se dogovor o uporabi treh vmesnih delovnih („pivot“) jezikov institucij EU niti približno ne spoštuje niti v uradni niti v neformalni komunikaciji. Dodati bi bilo treba, da lahko v takšnih razmerah pride do avtomatske izključitve precejšnjega števila ljudi iz vse več razprav. Zato ne preseneča, če v raznih predstavljenih statističnih študijah najdemo podatek, da se vprašani odločajo za študij v angleščini, ker je to jezik, ki jim lahko dejansko koristi v vse več odločilnih trenutkih. Prav ta način razmišljanja je privedel do tega, da se je več generacij staršev in vlad „raje odločilo“ za uporabo angleščine, in do sedanjega položaja. |
3.5 |
Priloga k temu sporočilu prikazuje, da „tuji“ jezik, ki se najbolj pogosto uporablja v EU, ni materni jezik največje skupine ljudi. Ta jezik naj bi govorilo („naj bi“ zato, ker ni nobenih podatkov o ravni znanja ali besedišču, ki naj bi bilo potrebno, da bi osebe šteli kot govorce kakega jezika) 47 % vprašanih, čeprav je razvidno, da ga kot materni jezik govori samo 13 % teh oseb. |
3.6 |
EESO meni, da te razmere predstavljajo oviro za uresničevanje demokratične udeležbe (posredne in neposredne) državljanov in njihovih predstavnikov v Evropskem parlamentu in odborih (EESO in OR) pri pripravi zakonodaje, ki se na njih nanaša. Če se poročevalce institucij in predstavnike civilne družbe vpraša za mnenje kot člane demokratičnih, pravnih teles in institucij, ti pogosto ne morejo razumeti predlogov Komisije, če se izredno ne potrudijo oziroma ugibajo, kar ni ravno pravično. Kako lahko potem prezremo, da državljani nimajo ustreznega dostopa do informacij? To je še posebej nelogično v primeru sporočila o tej tematiki. Za izhod iz te kolektivne, intelektualne in kulturne zmote ter ekonomske odvisnosti, ki ovira potrebno dobro udeležbo, so potrebna sredstva in politična volja. Vendar Odbor z zadovoljstvom ugotavlja, da Komisija namerava odpraviti te probleme z vzpostavitvijo boljšega portala, čeprav se ta portal ne nanaša na institucije, ampak na večjezičnost. Cilji Komisije niso povsem jasni; v sporočilu je poglavje o odnosih Komisije z državljani: ali to pomeni, da je sedanje sporočilo nadaljevanje načrta D za demokracijo, dialog in debato? Komuniciranje v 20 uradnih jezikih ne spremeni narave institucionalnega komuniciranja, ki poteka po končanem postopku sprejemanja odločitev, v katerem državljani ne sodelujejo; takšno komuniciranje samo po sebi ne izboljšuje sodelovanja javnosti. |
3.7 |
Veliko opazovalcev je opozorilo, da prve strani medinstitucionalnih portalov in spletnih strani kažejo na to, da so večjezični, pozneje pa se izkaže, da so na voljo samo v angleščini. |
3.8 |
EESO poudarja, da je upravičena uporaba vseh jezikov, saj spadajo v človeško kulturno dediščino in da bi lahko slaba prepogosta uporaba in preslabo poznavanje negativno vplivalo na angleščino, ker je obvezna s tehničnega vidika in manj priznana na kulturni ravni. Posebne ugotovitve Odbora v zvezi s statusom in uporabo so v nadaljevanju. |
3.9 |
EESO opozarja na neravnovesje v pristopu, ki temelji na gospodarskem vidiku večjezičnosti (potrošniki, informacijska družba, poklici in industrija ter na znanju temelječe gospodarstvo), in na to, da bi bilo treba poskrbeti za novo ravnovesje z vidika človeka, družbe, kulture in politike. Če je glavna razlika, po kateri se človek loči od živali, res jezik in izmenjava, ki s tem poteka med ljudmi, kakor je bilo rečeno na tiskovni konferenci ob predstavitvi tega sporočila Komisije, potem bi moralo biti v sporočilu upoštevano dejstvo, da izmenjave med ljudmi niso samo trgovske in komercialne in se ne nanašajo samo na obrambo ozemlja in njegovih virov. S tem bi se sporočilo pri uveljavljanju konkretnih priporočil oprlo na delo UNESCA na tem področju (4). |
3.10 |
EESO odobrava povezavo med lizbonsko strategijo, izvajanjem te strategije, evropsko strategijo zaposlovanja in novo okvirno strategijo, vendar predlaga, naj bodo v sporočilu bolj podrobno opredeljeni konkretni ukrepi, ki jih je treba sprejeti (pri čemer bi delovala bolj usklajeno z notranjim oddelki in generalnimi direktorati, pristojnimi za zaposlovanje, kulturo itd.). EESO priporoča, naj Komisija redno obvešča države članice in jim sporoča ravno povezave, ki se lahko vzpostavijo, in dodatne ukrepe, ki jih je treba sprejeti, ter pojasni, da lahko večjezičnost na osebni in kolektivni ravni prispeva k politični in kulturni integraciji EU ter k povečanju razumevanja in spodbujanju vključevanja v družbo. Študija vplivov na posamezne sektorje bi morala upoštevati tudi število in kakovost obstoječih ali na novo ustvarjenih delovnih mest ter realni pričakovani vpliv na plače. EESO podpira povabilo državam članicam, da „pripravijo nacionalne načrte, ki bi ukrepom za večjezičnost dali strukturo, skladnost in smer“, vendar meni, da je treba to usklajevati na evropski ravni, če želimo doseči dolgotrajne rezultate, da bi imeli usposobljene ljudi za več kot samo nekaj jezikov. V okviru „strategije za evropsko gospodarstvo znanja, ki bi bilo najbolj konkurenčno na svetu“, bi bilo dobro razmisliti o celotnem številu jezikov znotraj Evropske unije, ki bi preseglo število sedanjih jezikov, da Evropska unija ne bi postala ujetnica v lastnih jezikovnih mejah. Poleg pravice priseljencev, da se naučijo jezika države, ki jih je sprejela, bi morala obstajati tudi pravica, da ohranijo svoj jezik in svojo kulturo (5). Evropska unija bi morala te jezike obravnavati kot dodatni človeški vir v okviru svoje poti proti „svetovni konkurenčnosti“. Nekatera podjetja so o tem že razmišljala, vendar je treba dodati, da bi pri tem morali združiti delavce in njihove sindikate ter organizacije potrošnikov. Treba bi bilo upoštevati tudi lokalne skupnosti, ki so uvedle konkretne ukrepe, kot na primer sprejem v jezikih, ki so najbolj pogosti med priseljenci, da bi bila lažja njihova „integracija“. |
3.11 |
V sporočilu bi bilo treba podrobneje obravnavati še eno področje gospodarstva, in sicer potrebe delavcev in načine, kako jih spodbuditi pri opravljanju njihovega poklica ali v okviru posvetovalnih teles, kot na primer evropskih svetov delavcev. EESO obžaluje, da sporočilo zagovarja usklajene programe, ki ne upoštevajo teh posebnih potreb. Tako obsežno sporočilo bi moralo predlagati področja, na katerih je treba opraviti delo, ki bi lahko podjetjem in delavcem zagotovilo boljše možnosti in sredstva za to, da postanejo glavni akterji pri oblikovanju najbolj konkurenčnega gospodarstva na svetu, medtem ko bi v celoti upoštevali socialni dialog in temeljne pravice (6). |
3.12 |
EESO priznava večjezičnost kot evropsko posebnost (7). Vendar Evropa ni edina celina, država ali politična skupnost z več različnimi jeziki. |
4. Posebne ugotovitve
4.1 |
Razprave in Evropska listina o regionalnih ali manjšinskih jezikih Sveta Evrope (8) ne smejo zakriti drugih vprašanj, kot so na primer:
|
4.2 |
EESO poziva Komisijo, naj primerja informacije, ki jih ima ali bi jih lahko imela na voljo v zvezi z nadaljevanjem prejšnjih jezikovnih politik držav članic, da bi lahko ocenila ukrepe, h katerim zavezuje države članice. |
4.3 |
EESO priznava prizadevanja Komisije in se strinja z njenim načrtovanim inovativnim pristopom, podpira jezikovno raznolikost kot sredstvo za spodbujanje kulturne, socialne ter politične raznolikosti in pluralizma ter se zaveda kontraproduktivnega tveganja še večje institucionalizacije uporabe omejenega števila jezikov. EESO pričakuje od prihodnjega sporočila na to temo, ki ga je Komisija že napovedala, da bodo opravljena širša posvetovanja z akterji civilne družbe. |
4.4 |
EESO odobrava pobudo Komisije, da bolj podpre raziskovalno delo na univerzah in visokih šolah v okviru 7. okvirnega programa RTD in priporoča, naj se opre ne samo na univerzitetne raziskave, temveč tudi na delo združenj, ki so aktivna na tem področju (19). V Prilogi je opisano delo Evropske konference o večjezičnosti, ki so jo novembra 2005 organizirala združenja organizirane civilne družbe (20) skupaj s Forumom kulturnih inštitutov (21). Ta konferenca je prispevala k oblikovanju „Listine o večjezičnosti“, o kateri je potekala razprava na spletni strani združenja ASEDIFRES, ki namerava listino predstaviti evropskim poslancem in predstavnikom institucij. Odbor kot „most med civilno družbo in institucijami“ take pobude podpira, saj gre za dokazano dobro prakso. |
V Bruslju, 26. oktobra 2006
Predsednik
Evropskega ekonomsko-socialnega odbora
Dimitris DIMITRIADIS
(1) COM(2002) 72, COM(2003) 449, COM(2005) 24 z dne 2.2.2005, 2005/29/ES, COM(2005) 356, COM(2005) 229 in 465.
(2) Protokol o sodelovanju med Evropsko komisijo in Evropskim ekonomsko-socialnim odborom (november 2005).
(3) Glej opombe [2], [12], [17], [19], [24], [25], [26], [30], [31], [32], [37] v sporočilu, ki ga obravnavamo (COM(2005) 596).
(4) Splošna deklaracija UNESCO o kulturni raznolikosti, sprejeta 2. novembra 2001, Konvencija o zaščiti in spodbujanju raznolikosti kulturnega izražanja z dne 10. decembra 2005, ki navajata nujnost jezikovne raznolikosti in načinov izražanja, da bosta kulturna raznolikost in pluralizem tudi v praksi neodtujljivi, med seboj povezani in odvisni splošni pravici. Navesti je treba tudi splošno deklaracijo o jezikovnih pravicah, ki je bila sprejeta v Barceloni na svetovni konferenci jezikovnih pravicah med 6. in 8. junijem 1996 in jo je podpisalo 66 nacionalnih in mednarodnih nevladnih organizacij ter omrežij pravnikov.
(5) Mnenje OR, CdR 33/2006, sprejeto na 65. plenarnem zasedanju 14. junija 2006; poročevalec: g. Seamus MURRAY, točka 1.10.
(6) Člen 21 Listine temeljnih človekovih pravic Evropske unije prepoveduje diskriminacijo na podlagi jezika, člen 22 določa, da EU spoštuje kulturno, versko in jezikovno raznolikost. Navedemo lahko tudi pravne spore, ker na delovnem mestu niso bile spoštovane te pravice, ki jih zagotavlja nacionalna zakonodaja. (General electric medical systems GEMS, Sodba prizivnega sodišča v Versaillesu, 2. marec 2006, Francija).
(7) Točka IV.2 sporočila.
(8) Evropska listina o regionalnih ali manjšinskih jezikih, sprejeta 5. novembra 1992, ki jo je ratificiralo 21 držav članic Sveta Evrope, od tega 13 držav članic EU.
(9) COM (2004) 469.
(10) „manj razširjene“.
(11) Proces modernizacije v poučevanju jezikov za odrasle, naloga ge. Judith BARNA, Univerza Charles de Gaulle — Lille 3, Francija, 2005.
(12) Mnenje regionalnega ekonomsko-socialnega sveta Akvitanije (Francija), sprejeto na plenarnem zasedanju 14. decembra 2005, Jeziki in kulture v Akvitaniji, poročevalec: g. Sèrgi JAVALOYES.
(13) Sklepi Sveta o evropskem kazalniku jezikovnih kompetenc (UL C 172, 25.7.2006).
(14) Zgoraj navedeno mnenje CdR 33/2006.
(15) Materni jezik in dva živa tuja jezika, Evropski svet v Barceloni, 15. in 16. marca 2002, Sklepi predsedstva, I. del, 43.
(16) Javna politika poučevanja tujih jezikov (L'enseignement des langues étrangères comme politique publique), François Grin, 2005.
(17) Grin, 2005, opombi 59 in 84: „Vsi pozabljajo, da je veliko držav v času Društva narodov sprejelo esperanto kot mednarodni jezik in da je UNESCO na svojih plenarnih zasedanjih leta 1954 in 1985 sprejel resolucije v prid esperantu. Takrat (septembra 1922) je zadevo blokirala Francija, ‚ki je prepovedala poučevanje in reklamiranje esperanta kot nevarno sredstvo internacionalizacije, ki bi ogrozilo moč francoščine na mednarodni ravni‘“. Tudi Umberto Eco, ki je bil leta 1992 vodja evropske katedre na Collège de France v Parizu, je v svojem uvodnem predavanju govoril o „iskanju idealnega jezika v zgodovini evropske kulture“.
EESO želi poudariti, da se je prenehalo s poučevanjem t. i. starih mrtvih jezikov. Vendar so ne glede na razpravo, kateri skupni jezik (lingua franca) bi eventualno najbolje odgovoril na potrebe moderne evropske družbe, ti jeziki omogočali podlago za boljše medsebojno razumevanje Evropejcev, saj je veliko evropskih jezikov (ki se delijo med indoevropske in ugro-finske) nastalo iz teh jezikov in njihovo poznavanje olajšuje hitro učenje drugih jezikov.
(18) Obstaja več definicij večjezičnosti. Za nekatere je osebna večjezičnost („plurijezičnost“) sposobnost posameznika, da govori več jezikov, kolektivna večjezičnost („multijezičnost“) pa se nanaša na družbo na določenem geografskem ozemlju, kjer se govori več jezikov (Evropska konferenca o večjezičnosti, 2005). Za druge je definicija ravno obratna (Grin, 2005). Za Komisijo se večjezičnost nanaša tako na posameznika kot na družbo.
(19) Na primer: Lingua Mon, Casa de les llengues (Hiša jezikov), organizacija, ki želi zaščititi jezike, ki jim grozi izumrtje, linguamon@linguamon.cat; Babel — združenje tolmačev in prevajalcev prostovoljcev, ki delujejo na mednarodnih in regionalnih socialnih forumih; ASEDIFRES www.europe-avenir.com, združenje, ki je soorganiziralo Evropsko konferenco o večjezičnosti novembra 2005.
(20) Podatki o sodelujočih, rezultatih in zapisnikih so na voljo na spletni strani, navedeni pod opombo 21.
(21) Člani tega foruma so: Alliance française, Švedski kulturni center, Center italijanskega jezika in kulture, Inštitut Univerze v Londonu v Parizu, Inštitut Camoes, Inštitut Cervantes, Finski inštitut, Goethejev inštitut, Madžarski inštitut in Nizozemski inštitut
www.forumdeslangues.net/.