EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52013AE1600
Opinion of the European Economic and Social Committee on the ‘Proposal for a regulation of the European Parliament and of the Council on Consumer product safety and repealing Council Directive 87/357/EEC and Directive 2001/95/EC’ COM(2013) 78 final — 2013/0049 (COD)
Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o predlogu uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o varnosti potrošniških proizvodov ter razveljavitvi Direktive Sveta 87/357/EGS in Direktive 2001/95/ES (COM(2013) 78 final - 2013/0049 (COD))
Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o predlogu uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o varnosti potrošniških proizvodov ter razveljavitvi Direktive Sveta 87/357/EGS in Direktive 2001/95/ES (COM(2013) 78 final - 2013/0049 (COD))
UL C 271, 19.9.2013, p. 81–85
(BG, ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, IT, LV, LT, HU, MT, NL, PL, PT, RO, SK, SL, FI, SV)
19.9.2013 |
SL |
Uradni list Evropske unije |
C 271/81 |
Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o predlogu uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o varnosti potrošniških proizvodov ter razveljavitvi Direktive Sveta 87/357/EGS in Direktive 2001/95/ES
(COM(2013) 78 final - 2013/0049 (COD))
2013/C 271/15
Glavni poročevalec: Bernardo HERNÁNDEZ BATALLER
Svet in Evropski parlament sta 25. februarja 2013 oziroma 12. marca 2013 sklenila, da v skladu s členom 114 Pogodbe o delovanju Evropske unije Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosita za mnenje o naslednjem dokumentu:
Predlog uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o varnosti potrošniških proizvodov ter razveljavitvi Direktive Sveta 87/357/EGS in Direktive 2001/95/ES
COM(2013) 78 final – 2013/0049 (COD).
Predsedstvo Odbora je 12. februarja 2013 strokovno skupino za enotni trg, proizvodnjo in potrošnjo zadolžilo za pripravo dela na tem področju.
Zaradi nujnosti zadeve je Evropski ekonomsko-socialni odbor na 490. plenarnem zasedanju 22. in 23. maja 2013 (seja z dne 22. maja) za glavnega poročevalca imenoval Bernarda HERNÁNDEZA BATALLERJA ter mnenje sprejel s 120 glasovi za, 1 glasom proti in 3 vzdržanimi glasovi.
1. Sklepi in priporočila
1.1 |
EESO se strinja s Komisijo, da je treba vzpostaviti pravni okvir z visoko stopnjo varstva potrošnikov, v okviru katerega bodo morali biti potrošniški proizvodi varni. |
1.2 |
Odbor meni, da je uredba ustrezen pravni instrument za takšno konsolidacijo obstoječih pravnih besedil, ki bodo prilagojena novemu zakonodajnemu okviru za trženje proizvodov. Z uredbo bo določena enaka raven varnosti v vseh državah EU, in sicer z opredelitvijo skupnih meril. |
1.3 |
Uredba je edini instrument, ki omogoča, da se sprejemajo enaki ukrepi in podpirajo enake ravni tveganja v vseh državah EU, zato je primerno, da se ta predlog oblikuje tako, da ga bo mogoče razlagati v istem duhu v vseh državah Unije. |
1.4 |
Glede na to, da je za zagotavljanje varnosti proizvodov potrebna standardizacija, EESO meni, da bi morala Komisija povečati podporo udeležbi potrošnikov v Evropskem združenju za usklajevanje zastopanja potrošnikov (CEN) in drugih podobnih organih. |
1.5 |
Kar zadeva dokončanje notranjega trga, Odbor meni, da je po eni strani predlog zelo pomemben zaščitni ukrep za potrošnike, saj znižuje tveganje poškodb in smrti, kar ustvarja ponovno zaupanje; po drugi strani pa, da sta potrebni preglednost in pravičnost v trgovinskih transakcijah, tako da tisti, ki imajo namen proizvajati in prodajati nevarne proizvode, ne bodo imeli nepoštene prednosti v primerjavi s konkurenti, ki prevzamejo stroške, povezane z vključitvijo varnosti v njihove proizvode. |
2. Uvod
2.1 |
V skladu z varstvom potrošnikov morajo biti blago in storitve, ki so potrošnikom na voljo, takšni, da njihova uporaba v običajnih ali predvidljivih pogojih ne pomeni nevarnosti za zdravje potrošnikov, v primeru, kadar so nevarni, pa se lahko na podlagi hitrih in enostavnih postopkov umaknejo s trga. To je eno od temeljnih načel evropske politike varstva potrošnikov vse od predhodnega programa iz leta 1975 (1). Na podlagi resolucije Sveta z dne 23. junija 1986 (2) o varstvu in spodbujanju interesov potrošnikov je bil na področju tehničnega usklajevanja in standardizacije uveden tako imenovani „novi pristop“ (3). |
2.2 |
Prvo direktivo o splošni varnosti proizvodov, ki je bila sprejeta leta 1992 (4), je nadomestila Direktiva 2001/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 3. decembra 2001 (5), ki je začela veljati 15. januarja 2002, rok za njen prenos v nacionalno zakonodajo držav članic pa je bil določen za 15. januar 2004. EESO je takrat v zvezi s tem podal mnenje (6) in podprl pristop, ki ga je predlagala Komisija, vendar hkrati izrazil zadržke v zvezi z nekaterimi vidiki. |
2.3 |
Z oblikovanjem sistema hitrega obveščanja za neživilske proizvode (RAPEX) se je omogočila izmenjava informacij med Komisijo in organi držav članic o ukrepih, ki jih sprejmejo organi držav članic in gospodarski subjekti v zvezi s proizvodi, ki pomenijo resno tveganje za zdravje in varnost potrošnikov, da bi se odzvali na tako imenovane „izredne razmere“. Komisija je leta 2004 (7) sprejela posebne smernice za zagotavljanje pravilnega delovanja sistema RAPEX. |
2.4 |
Čeprav je 27 držav članic preneslo direktivo v svoj pravni red, pa načini izvedbe niso bili povsod enaki, pri čemer je v nekaterih aktih o prenosu prišlo do neskladij, med drugim:
|
3. Predlog Komisije
3.1 |
Ta predlog uredbe je del tako imenovanega svežnja ukrepov za varnost proizvodov in nadzor trga, ki vključuje tudi predlog enotne uredbe za nadzor trga in večletni akcijski načrt za nadzor trga za obdobje 2013–2015. |
3.2 |
Namen predloga uredbe je dopolniti pravni okvir na področju varnosti potrošniških proizvodov ter trženja teh proizvodov, ki je bil sprejet v zadnjih letih in se nanaša na neživilske izdelke, pri čemer pa izključuje nekatere druge proizvode, kot so starine. V predlogu se zahteva, da so potrošniški proizvodi varni, določene so nekatere zahteve za gospodarske subjekte, hkrati pa vsebuje določbe o oblikovanju standardov v podporo splošni varnostni zahtevi. Komisija kot pravno podlago uporablja člen 114 PDEU, ki je tudi podlaga za vzpostavitev in delovanje notranjega trga, in sicer na temelju izvajanja deljenih pristojnosti Unije in držav članic. |
3.3 |
Komisija je spremenila zakonodajni instrument ter namesto predloga direktive predstavila predlog uredbe z namenom, da se v vseh državah EU vzpostavi enaka raven varnosti in da se uskladijo predpisi na tem področju, in sicer z določitvijo sklopa skupnih meril za to področje in ne da bi to vplivalo na sektorsko zakonodajo. Predlog uredbe uvaja jasna in natančna pravila, ki se bodo uporabljala enotno in sočasno v vsej Uniji. |
3.4 |
Namen Komisije je ohraniti visoko raven varovanja zdravja in varnosti potrošnikov, in sicer prek racionalizacije in poenostavitve delovanja sistema varnosti in njegove povezave z drugo zakonodajo Unije. |
3.5 |
Namen predloga je razveljaviti direktivi 87/357/ES in 2011/95/ES, katerih vsebina je razdeljena med dva predloga uredbe, ki sta v pripravi. Tako so bile določbe o nadzoru trga in o sistemu RAPEX, ki so trenutno vključene v direktivo o splošni varnosti proizvodov, prenesene v predlog nove enotne uredbe o nadzoru trga, ki bo združil vse določbe o navedeni zadevi v enoten instrument, s čimer bo RAPEX postal enotni sistem obveščanja za proizvode, ki pomenijo tveganje. |
3.6 |
Poleg tega obravnavani predlog določa osnovne obveznosti zadevnih gospodarskih subjektov (proizvajalci, uvozniki, distributerji), vključenih v dobavno verigo potrošniških proizvodov, če za te ne veljajo ustrezne zahteve iz sektorske usklajevalne zakonodaje Unije. Zato je njegova naloga omejena na ukrepe v primerih, ki niso urejeni s sektorsko zakonodajo ali so s to zakonodajo urejeni le v manjši meri. |
3.7 |
Na podlagi splošnega načela morajo biti vsi neživilski potrošniški proizvodi varni, kadar se tržijo ali dajejo na trg Unije. Natančnejše zahteve za gospodarske subjekte veljajo samo za tiste subjekte, za katere ne veljajo ustrezne zahteve iz usklajevalne zakonodaje, ki se uporablja za sektor konkretnega proizvoda. |
3.8 |
Predlog je bil poenostavljen zahvaljujoč uvedbi jasne povezave s sektorsko zakonodajo in poenostavitvi pravil. Za potrošniške proizvode, ki so skladni s sektorsko usklajevalno zakonodajo Unije, katere cilj je zagotoviti zdravje in varnost oseb, se domneva, da so varni tudi v skladu s predlogom te uredbe. |
3.9 |
Poleg tega je bil v skladu z novim zakonodajnim okvirom za trženje proizvodov posodobljen odstavek o opredelitvah. Postopek za identifikacijo obstoječih evropskih standardov ali za zahtevo za razvoj novih evropskih standardov, na podlagi katerih bi bilo mogoče domnevati o varnosti določenega proizvoda, je bil znatno poenostavljen in usklajen z novim splošnim okvirom za standardizacijo. |
3.10 |
Obveznosti gospodarskih subjektov med drugim zadevajo vprašanja, povezana z označevanjem, identifikacijo proizvodov, popravnimi ukrepi, ki jih je treba sprejeti v primeru nevarnih proizvodov, in obveščanjem pristojnih organov. |
3.10.1 |
Predlog od gospodarskih subjektov zahteva tudi identifikacijo subjektov, ki so jim dobavili proizvod in katerim so ga dobavili sami. Komisija je pooblaščena za sprejemanje ukrepov, ki od gospodarskih subjektov zahtevajo, da vzpostavijo elektronski sistem za sledljivost ali k takšnemu sistemu pristopijo. |
4. Splošne ugotovitve
4.1 EESO se zavzema za zakonodajo, ki zagotavlja visoko raven varovanja zdravja in varnosti potrošnikov, zlasti varnosti proizvodov, ter meni, da lahko predlog Komisije prispeva k njeni krepitvi, pri tem pa poziva, naj se upoštevajo pripombe iz tega mnenja, da se bolje pojasni besedilo predloga.
4.2 EESO opozarja, da obsežne informacije iz obrazložitvenega memoranduma predloga pozneje niso vključene v besedilo členov. Tako so v uvodnih izjavah predloga navedena vprašanja, kot na primer, da se novi predlog uporablja za vse prodajne tehnike, tudi za prodajo na daljavo, ki v besedilu členov niso omenjena. Zato bi bilo primerno, da se – ob upoštevanju predlaganega pravnega instrumenta, katerega namen je predhodno poenotiti merila, da bi se na enak način uporabljala v vseh državah EU – v besedilo členov predloga uredbe vključi vsaj kratko sklicevanje na ta vprašanja.
4.2.1 EESO meni, da je predlog v obliki uredbe ustrezen in sorazmeren, saj je edini instrument, ki omogoča, da se sprejemajo enaki ukrepi in zagotavlja enaka podpora enakim ravnem tveganja v vseh državah EU. Je ustrezen način za razveljavitev direktiv 87/357/EGS in 2011/95/ES, če se ohrani raven varstva, določena na podlagi obeh direktiv glede na zahtevano raven varnosti.
4.2.2 To prispeva k pravni varnosti trga in potrošnikov, kar bo skupaj s poenostavljenimi ukrepi znižalo gospodarske stroške sprejemanja zakonodaje, pri čemer je treba njene pogoje razlagati v istem duhu v vseh državah Unije.
4.2.3 Treba je poudariti, da predlog uredbe razmejuje svoje področje uporabe v odnosu do sektorske zakonodaje Unije. Zato bi bilo primerno, da se v členu 1 poudari njen „splošni“ in horizontalni značaj v primerjavi s preostalo sektorsko zakonodajo na področju varnosti potrošniških proizvodov.
4.3 Predlog uredbe enako kot direktiva zahteva, da so potrošniški proizvodi „varni“. Določa nekatere zahteve za gospodarske subjekte in vsebuje določbe o pripravi pravil v podporo splošni varnostni zahtevi. Vendar se besedilo členov ne sklicuje na „načelo previdnosti“, na katerem mora temeljiti varnost proizvodov in ki bi ga bilo treba izrecno vključiti v določbe členov.
4.4 Opredelitve predloga
4.4.1 |
Kar zadeva opredelitve iz predloga, EESO meni, da bi bilo treba nekatere spremeniti, saj se zaradi terminoloških vprašanj, prevajanja ali različnih pravnih tradicij držav lahko v prihodnosti pojavijo težave pri izvajanju uredbe. |
4.4.2 |
Pojem „varnih“ proizvodov je ustrezen in upošteva različne vidike, ki omogočajo oceno varnosti glede na okoliščine, ki jih potrošnik mora poznati, kot so trajanje, narava in sestava. Vseeno pa bi bilo treba pojem proizvoda dopolniti s pojmom „proizveden“. |
4.4.3 |
Prav tako lahko pojma „običajni“ in „razumno predvidljivi“ povzročita določeno zmedo, saj bi se lahko na podlagi merila razumnosti sklepalo, da vključujeta kateri koli proizvod, tudi če ni nevaren, pod pogojem, da se uporablja na ustrezen način. |
4.4.4 |
Morda bi bilo bolje, da se pojem „normal“ (angl. „normal“) nadomesti s pojmom „habitual“ (angl. „usual“) [op. prev.: v slovenščini se oba pojma prevajata kot „običajen“]; lahko pa se navedeni pojem, ki je nejasen, poveže s pojmom potrošnika, kateremu je proizvod namenjen. V ta namen se priporoča nadomestitev navedenega pojma s pojmom „nevaren proizvod“, saj bi se tako koncept poenotil z že obstoječim konceptom iz direktive o odgovornosti za proizvode z napako (8), pri čemer bi bilo v zvezi s tem primerno poenotiti pravni red držav članic, čeprav je na tem področju koncept proizvoda širši. |
4.4.5 |
Kar zadeva pojem „pooblaščeni zastopnik“, je treba poudariti, da bi lahko sklicevanje na pooblastilo v prihodnosti privedlo do sporov, in sicer v tistih državah, ki zahtevajo sklenitev predhodnega dogovora o pooblastilu, zaradi česar bi bilo primerneje, da se pojem nadomesti s pojmom „pisno pooblastilo“, ki državam daje možnost, da izberejo pogodbeno formulo, ki najbolj ustreza njihovi notranji ureditvi, hkrati pa preprečuje, da bi v prihodnosti nastale morebitne težave v zvezi s pogodbenimi razmerji. |
4.4.6 |
Kar zadeva opredelitev „resnega tveganja“, bi bilo bolje, da se razširi na kakršno koli „izpostavljenost, izredne razmere ali nevarnost“, kar je za potrošnika bolj razumljivo; to pomeni, da je treba „resno tveganje“ povezati s potrebo po takojšnjem ukrepanju in sprejetju ukrepov v trenutku, ko so poznana tveganja. |
5. Posebne ugotovitve
5.1 Predlog uredbe posebno pozornost namenja potrebi po poenotenju in poenostavitvi zahtev za gospodarske subjekte, s čimer se EESO popolnoma strinja glede na zmedo, s katero se soočajo gospodarski subjekti in nacionalni organi.
5.2 V členu 4 bi bilo treba dodati stavek „pod pogoji, ki so v tej uredbi določeni v nadaljevanju“, saj koncept varnosti ni nujno v skladu z določbami iz druge sektorske zakonodaje.
5.3 V besedilu členov bi bilo treba pojasniti področje uporabe predloga, kar zadeva vključitev storitev v področje uporabe uredbe. Vendar EESO izraža upanje, da bo Komisija predložila celovit predlog o varnosti storitev v EU.
5.4 Kar zadeva pojem „ranljivih“ potrošnikov iz člena 6(d), bi bilo treba natančno določiti, ali pojem ranljivega potrošnika temelji na splošnem merilu (starost, zdravje itd.) ali je odvisen od značilnosti proizvoda (pomanjkanje zadostnega znanja). EESO meni, da bi bilo treba za večjo skladnost zakonodaje Unije uporabiti samostojne pojme, ki so del celotnega prava Unije, ne pa opredeljevati koncepte za posamezne zakonodajne predloge.
5.5 Člen 6(2)(h) se nanaša na razumna pričakovanja potrošnikov glede varnosti. Pojem „razumen“ bi bilo treba natančneje določiti s pojmi, kot so „glede na njegovo naravo, sestavo in namen“, ki bi zagotovili večjo pravno varnost besedila člena.
5.6 EESO meni, da imajo potrošniki pravico do jasnih in natančnih informacij o poreklu proizvodov, ki morajo vedno vsebovati podatke o konkretnem izvoru, tako da izpolnjujejo določbe iz prava Unije.
5.7 Poleg tega bi bilo treba besedilo te določbe preoblikovati v smislu, da morajo proizvajalci in uvozniki „zagotoviti“ izpolnjevanje obveznosti iz navedene določbe.
5.8 Zahteve za proizvajalce in druge subjekte
5.8.1 |
Predlog uredbe določa predpise, ki jih morajo proizvajalci upoštevati pri pripravi dokumentacije, in ukrepe, ki jih morajo izvesti za ohranjanje varnosti potrošnikov in za katere EESO meni, da so ustrezni. |
5.8.2 |
Te posebne obveznosti vključujejo naslednje: proizvajalci preskušajo vzorce proizvodov, ki so dostopni na trgu, preiskujejo pritožbe in vodijo register pritožb, neskladnih proizvodov in odpoklicanih proizvodov ter o vsakem takšnem spremljanju obveščajo distributerje. |
5.8.3 |
Vendar v predlogu ni natančno določen način izvedbe; torej, ali naj države članice po svoji presoji odločajo o ukrepih, ki jih je treba sprejeti (kot je oblikovanje posebnega registra), ali, kot bi bilo primerneje, bi bilo treba te ukrepe uskladiti, da se zagotovi sistem opozarjanja, ki lahko udeležence na trgu dovolj zgodaj obvesti o potrebi po učinkovitih ukrepih, preden nastane škoda. |
5.9 Tehnična dokumentacija
5.9.1 |
Obveznost obveščanja potrošnikov se mora nanašati zgolj na vprašanja, povezana z uporabo in naravo proizvodov, ter se ne sme razširiti na tako imenovano tehnično dokumentacijo, ki lahko vsebuje podatke o poslovnih skrivnostih in druge zaupne informacije proizvajalcev, ki pa morajo biti na voljo organom, pri čemer je treba v ta namen določiti jasna splošna pravila, ki jih v predlogu ni. |
5.9.2 |
Glede na to, da je na podlagi besedila mogoče sklepati, da je proizvajalec odgovoren za škodo, ki jo lahko povzroči nevaren proizvod, bi bilo ustrezneje, da se določi, da vsebina navedenega dokumenta velja deset let. Za večjo jasnost je treba v členu 8(6) izraz „proizvajalci zagotovijo“ nadomestiti z izrazom „proizvajalci so odgovorni za zagotavljanje“, ki se zdi skladnejši z zahtevo, ki zanje velja. Enako bi moralo smiselno veljati za uvoznike in njihovo odgovornost kot tudi obveznost, da se tehnična dokumentacija hrani deset let, kot to velja za druge gospodarske subjekte. |
5.9.3 |
Da bi potrošniki svoje pravice do informacij o določenem proizvodu lahko uveljavljali brez kakršnih koli težav, bi bilo primerno, da v členu 8(7) – v skladu s katerim mora proizvajalec navesti naslov, na katerem je dosegljiv– ta možnost za potrošnika ni obremenjujoča na način, da bi se lahko razumela kot implicitna kazen za tistega, ki jo uporablja. |
5.10 Kar zadeva izdelke z zavajajočim videzom, EESO poziva k čim višji ravni zaščite, zlasti glede igrač, za katere bi bilo treba uporabljati določbe iz direktive o varnosti igrač, da se zagotovi visoka raven zaščite otrok.
5.11 EESO se strinja, da je potrebna sledljivost proizvodov v celotni dobavni verigi, saj to prispeva k identifikaciji gospodarskih subjektov in k sprejetju popravnih ukrepov v zvezi z nevarnimi proizvodi, bodisi ukrepov reklamacije bodisi po potrebi umik proizvoda.
5.12 V zvezi z evropskimi standardi, ki vsebujejo domnevo o skladnosti, EESO meni, da bo predlog izboljšal delovanje sedanjega sistema. Vseeno pa bi bilo treba pojasniti prehodne določbe in domnevo o skladnosti, da se poveča pravna varnost.
5.12.1 Glede na pomen standardizacije EESO meni, da bi morali imeti evropski organi za standardizacijo zadostna sredstva za zvišanje svoje produktuvnosti in zagotavljanje visoke ravni kakovosti, prav tako pa je nujno, da so potrošniki učinkoviteje zastopani.
5.13 Načeloma se zdi ureditev delegiranih aktov smiselna, čeprav se ne zdi logično, da se pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov odobri za nedoločen čas. Poleg tega delegirani akti ne bi smeli vplivati na bistvena vprašanja in bi se morali uporabljati v mejah področja uporabe samega akta, zlasti kar zadeva trženje nevarnih proizvodov. Zato se zdi smiselno, da se delegirani akti sprejemajo v primeru iz člena 15(3)(a) predloga, medtem ko se primer (b) iz iste določbe zdi bolj vprašljiv.
5.14 EESO v zvezi s sankcijami poudarja, da se strinja z začetkom usklajevanja vrst kršitev in temu ustreznih sankcij (9), saj lahko zgolj splošno sklicevanje na učinkovite, odvračilne in sorazmerne sankcije privede do izkrivljanj v delovanju trga.
5.14.1 EESO meni, da bodo morale države članice imeti ustrezne in učinkovite pravna sredstva in pritožbene postopke pred pristojnimi sodišči, da se zagotovi izpolnjevanje določb uredbe v splošnem interesu potrošnikov.
V Bruslju, 22. maja 2013
Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora
Henri MALOSSE
(1) Resolucija Sveta z dne 14. aprila 1975 o predhodnem programu Evropske gospodarske Skupnosti za politiko varstva in obveščanja potrošnikov. UL C 92 z dne 25.4.1975, str. 1.
(2) UL C 167 z dne 5.7.1986, str. 1.
(3) Na podlagi Resolucije Sveta z dne 7.5.1985, UL C 136 z dne 4.6.1985, str. 1.
(4) UL L 228 z dne 11.8.1992, str. 24.
(5) UL L 11 z dne 15.1.2002, str. 4.
(6) UL C 367 z dne 20.12.2000, str. 34.
(7) Odločba Komisije 2004/418/ES (UL L 151 z dne 30.4.2004, str. 84).
(8) UL L 210 z dne 7.8.1985, str. 29.
(9) Na primer enako, kot določa Uredba (ES) št. 1071/2009 (UL L 300 z dne 14.11.2009, str. 51).