EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52009XG1215(01)
Updated European Union Guidelines on promoting compliance with international humanitarian law (IHL)
Актуализирани Насоки на Европейския съюз за утвърждаване на спазването на международното хуманитарно право (МХП)
Актуализирани Насоки на Европейския съюз за утвърждаване на спазването на международното хуманитарно право (МХП)
OB C 303, 15.12.2009, p. 12–17
(BG, ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, IT, LV, LT, HU, MT, NL, PL, PT, RO, SK, SL, FI, SV)
15.12.2009 |
BG |
Официален вестник на Европейския съюз |
C 303/12 |
Актуализирани Насоки на Европейския съюз за утвърждаване на спазването на международното хуманитарно право (МХП)
2009/C 303/06
I. ЦЕЛ
1. |
Целта на настоящите насоки е създаването на оперативни инструменти за Европейския съюз и неговите институции и органи за утвърждаване на спазването на международното хуманитарно право (МХП). В тях се подчертава ангажиментът на Европейския съюз за утвърждаването на такова спазване по прозрачен и последователен начин. Насоките са предназначени за всички, които работят в рамките на Европейския съюз, доколкото поставените въпроси попадат в сферата на тяхната отговорност и компетентност. Те допълват насоките и други общи позиции, които вече са приети в рамките на ЕС, по теми като правата на човека, изтезанията и защитата на гражданското население (1). |
2. |
Насоките съответстват на ангажиментите, поети от ЕС и неговите държави-членки към МХП, и имат за цел да разгледат въпроса за спазването на МХП от трети държави, и когато е подходящо от неправителствени участници, действащи в трети държави. Въпреки че същият ангажимент обхваща мерки, предприети от ЕС и неговите държави-членки за гарантиране на спазването на МХП в собственото им поведение, включително от собствените им сили, тези мерки не са включени в настоящите насоки (2). |
II. МЕЖДУНАРОДНО ХУМАНИТАЛНО ПРАВО (МХП)
Въведение
3. |
Европейският съюз е основан на принципите на свобода, демокрация, зачитане на правата на човека и основните свободи и принципите на правовата държава. Това включва целта да се насърчава спазването на международното хуманитарно право. |
4. |
Международното хуманитарно право (МХП), познато още като правото на въоръжените конфликти или правото при водене на война, е насочено към смекчаване на последиците от въоръжен конфликт чрез защита на лицата, които не участват или са престанали да участват в такъв конфликт, и чрез регулиране на средствата и методите за водене на военни действия. |
5. |
Държавите са длъжни да спазват разпоредбите на МХП, по които са обвързани с договор, или които са част от международния обичай. Това може да се отнася и до неправителствени участници. Неспазването е въпрос, който поражда опасения в международен план. Освен това страданията и разрушенията, причинени от нарушения на МХП, значително утежняват следконфликтното възстановяване на положението. Ето защо съществува политически, както и хуманитарен интерес от подобряване на спазването на МХП в целия свят. |
Еволюция и източници на МХП
6. |
Правилата на МХП претърпяха еволюция в резултат от търсенето на баланс между военната необходимост и хуманитарните съображения. МХП обхваща правила, насочени към закрила на лица, които не участват или са престанали да участват пряко във враждебни действия ( като гражданско население, военнопленници и други задържани лица, и ранени и болни лица), както и да ограничат средствата и методите за водене на военни действия (включително тактика и оръжеен арсенал), с цел предотвратяване на ненужно страдание и разрушения. |
7. |
Както и други клонове на международното право, МХП има два източника: международните конвенции (договори) и международния обичай. Международният обичай се създава от практиката на държавите, които го възприемат като задължителен за тях. Съдебни решения и трудове на водещи автори са вторични средства за определяне на правото. |
8. |
Основните конвенции в областта на МХП са изброени в приложението към настоящите насоки. Най-важни сред тях са Хагските правила от 1907 г., четирите Женевски конвенции от 1949 г. и допълнителните протоколи към тях от 1977 г. Хагският регламент и по-голямата част от разпоредбите на Женевските конвенции и допълнителните протоколи от 1977 г. като цяло се признават за обичайно право. |
Приложно поле
9. |
МХП се прилага при всеки въоръжен конфликт, както международен, така и вътрешен, независимо от причините за неговото възникване. Освен това МХП се прилага при окупация, произтичаща от въоръжен конфликт. Предвидени са различни правни режими за международните въоръжени конфликти между държави и за вътрешни въоръжени конфликти, които се развиват в рамките на една държава. |
10. |
Дали конкретната ситуация представлява въоръжен конфликт и дали този конфликт е международен или вътрешен, са въпроси, в които се съчетават факт и право, и чиито отговори зависят от цяла гама от фактори. Подходящ правен съвет и достатъчно информация относно конкретния контекст би следвало да се търсят винаги, когато се определя дали ситуацията представлява въоръжен конфликт и дали международното хуманитарно право е приложимо. |
11. |
Договорните разпоредби относно международните въоръжени конфликти са по-подробни и изчерпателни. Вътрешните въоръжени конфликти са уредени в разпоредбите на член 3, общ за Женевските конвенции, а когато съответната държава е страна по конвенцията, в Допълнителен протокол II от 1977 г. Правилата на международния обичай се отнасят както за международни, така и за вътрешни въоръжени конфликти, но отново се наблюдават разлики в двата режима. |
Международно право за закрила на правата на човека и МХП
12. |
Важно е да се прави разлика между международното право за закрила на правата на човека и МХП. Това се два различни клона на правото и макар, че по принцип и двата са насочени към закрила на лицата, съществуват важни различия помежду им. По-специално МХП се прилага в периоди на въоръжен конфликт и окупация. Обратно, закрилата на правата на човека се прилага за всички лица, попадащи под юрисдикцията на съответната държава както в мирно време, така и при въоръжен конфликт. Така, макар и различни, двата вида норми могат да бъдат приложими едновременно към конкретна ситуация и следователно понякога е задължително да се разгледа връзката помежду им. Настоящите насоки обаче не разглеждат закрилата на правата на човека. |
Индивидуална отговорност
13. |
Някои тежки нарушения на МХП са обявени за военни престъпления. Военните престъпления могат да бъдат извършени при същите обстоятелства както геноцида и престъпленията против човечеството, но последните, за разлика от военните престъпления, не са свързани със съществуването на въоръжен конфликт. |
14. |
Извършителите на военни престъпления носят лична отговорност. В съответствие с националното си право държавите са длъжни да гарантират, че предполагаемите извършители ще бъдат изправени пред техен национален съд или предадени за съдене на съдилища на друга държава или на международен наказателен трибунал, като например Международния наказателен съд (3). |
III. ОПЕРАТИВНИ НАСОКИ
A. ДОКЛАДВАНЕ, ОЦЕНКА И ПРЕПОРЪКИ ЗА ДЕЙСТВИЕ
15. |
Действията в този раздел включват:
|
Б. СРЕДСТВА ЗА ДЕЙСТВИЕ, С КОИТО ЕС РАЗПОЛАГА В ОТНОШЕНИЯТА СИ С ТРЕТИ ДЪРЖАВИ
16. |
ЕС разполага с различни средства за действие. Те включват следните аспекти, без да се ограничават до тях:
|
(1) Вж. Насоки на ЕС относно диалога по правата на човека (одобрени от Съвета на 13 декември 2001 г., актуализирани на 19 януари 2009 г.); Насоки за политиката на ЕС към трети държави по въпросите на изтезанията и жестокото, нечовешко и унизително наказване или отнасяне ( одобрени от Съвета на 9 април 2001 г., актуализирани на 29 април 2008 г.); Насоки на ЕС относно децата и въоръжените конфликти (одобрени от Съвета на 8 декември 2003 г., актуализирани на 17 юни 2008 г.); Насоки на ЕС относно утвърждаването и защитата на правата на децата (одобрени от Съвета на 10 декември 2007 г.); Насоки относно насилието срещу жени и момичета за борба с всички форми на дискриминация срещу тях (одобрени от Съвета на 8 декември 2008 г.) и Обща позиция на Съвета 2003/444/ОВППС от 16 юни 2003 г. относно МНС (ОВ L 150, 18.6.2003 г., стр. 67).
(2) Всички държави-членки на ЕС са страни по Женевските конвенции и допълнителните протоколи към тях, поради което са длъжни да се придържат към правилата на тези актове.
(3) Вж. Обща позиция на Съюза относно МНС (2003/444/ОВППС) и Плана за действие на ЕС относно МНС. Вж. също Решение 2002/494/ПВР от 13 юни 2002 г., с което Съветът създаде европейска мрежа на точки за контакт по отношение на лицата, отговорни за геноцид, престъпления срещу човечеството и военни престъпления; Рамково решение 2002/584/ПВР относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите-членки; Решение 2003/335/ПВР на Съвета от 8 май 2003 година относно разследване и наказателно преследване на геноцид, престъпления срещу човечеството и военни престъпления; Решение 2006/313/ОВППС на Съвета от 10 април 2006 г. за сключване на Споразумение между Международния наказателен съд и Европейския съюз за сътрудничество и взаимопомощ, ОВ L 115, 28.4.2006 г., стр. 49.
(4) Вж. Споразумението за сътрудничество и взаимопомощ между Европейския съюз и Международния наказателен съд, посочено в бележка под линия 3 по-горе.
(5) Обща позиция 2008/944/ОВППС на Съвета от 8 декември 2008 година, определяща общи правила за режим на контрол върху износа на военни технологии и оборудване, ОВ L 335, 13.12.2008 г., стр. 99. Тази обща позиция заменя Европейския кодекс за поведение по износа на оръжие, приет от Съвета на 8 юни 1998 г.
ПРИЛОЖЕНИЕ
ОСНОВНИ ПРАВНИ ИНСТРУМЕНТИ НА МЕЖДУНАРОДНОТО ХУМАНИТАРНО ПРАВО И ДРУГИ ПРАВНИ ИНСТРУМЕНТИ В ТАЗИ ОБЛАСТ
— |
IV Хагска конвенция от 1907 г. за зачитане на правото и обичаите при война |
— |
Приложение към Конвенцията: Правила за зачитане на правото и обичаите при война |
— |
Протокол за забрана на употребата по време на война на задушливи, отровни и други газове и на бактериологични методи на война, 1925 г. |
— |
Женевска Конвенция (I) за подобряване положението на ранените и болните от въоръжените сили при бойни действия на сушата, 1949 г. |
— |
Женевска конвенция (II) за подобряване положението на ранените, болните и корабокруширалите членове на въоръжените сили по море, 1949 г. |
— |
Женевска конвенция (III) относно третирането на военнопленниците, 1949 г. |
— |
Женевска конвенция (IV) за защита на цивилни лица във време на война, 1949 г. |
— |
Допълнителен протокол I към Женевските конвенции от 12 август 1949 г. и относно защитата на пострадалите при международни въоръжени конфликти, 1977 г. |
— |
Допълнителен протокол II към Женевските конвенции от 12 август 1949 г. и относно защитата на пострадалите при вътрешни въоръжени конфликти, 1977 г. |
— |
Хагска конвенция за защита на културните ценности в случай на въоръжен конфликт, 1954 г. |
— |
Правилник за изпълнението на Конвенцията за защита на културните ценности в случай на въоръжен конфликт |
— |
Първа Хагска конвенция за защита на културните ценности в случай на въоръжен конфликт, 1954 г. |
— |
Втора Хагска конвенция за защита на културните ценности в случай на въоръжен конфликт, 1999 г. |
— |
Конвенция за забрана на разработването, производството и натрупването на бактериологични (биологически) и токсични оръжия и за тяхното унищожаване, 1972 г. |
— |
Конвенция на ООН за забрана или ограничаване на използването на определени конвенционални оръжия, които могат да се считат за прекомерно нараняващи или имащи неизбирателно действие, 1980 г. |
— |
Протокол I относно неоткриваеми осколки, 1980 г. |
— |
Протокол II за забрана или ограничаване на употребата на на мини, мини-капани и други устройства, 1980 г. |
— |
Изменен протокол II за забрана или ограничаване на употребата на мини, мини-капани и други устройства, 1996 г. |
— |
Протокол III за забрана или ограничаване на употребата на запалителни оръжия, 1980 г. |
— |
Протокол IV по заслепяващите лазерни оръжия, 1995 г. |
— |
Протокол V по взривните военни остатъци, 2003 г. |
— |
Конвенция от 1993 г. за забрана на разработването, производството и натрупването на химически оръжия и за тяхното унищожаване |
— |
Конвенция от Отава за забраната на използването, складирането, производството и трансфера на противопехотни мини и за тяхното унищожаване, 1997 г. |
— |
Статут от 1993 г. на Международния трибунал за съденето на лица, отговорни за тежки нарушения на международното хуманитарно право, извършени на територията на бивша Югославия от 1991 г. насам |
— |
Статут от 1994 г. на Международния наказателен трибунал за съденето на лица, отговорни за извършването на геноцид и други тежки нарушения на международното хуманитарно право, извършени на територията на Руанда и на руандийски граждани, отговорни за извършването на геноцид и други подобни нарушения, извършени на територията на съседни държави, между 1 януари 1994 г. и 31 декември 1994 г. |
— |
Римски статут на Международния наказателен съд, 1998 г. |
— |
Допълнителен протокол от 2005 г. към Женевските конвенции от 12 август 1949 г. и свързан с приемането на Допълнителна отличителна емблема (Протокол III) |
— |
Конвенция относно касетъчните боеприпаси, 2008 г. |