EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52012DC0203
REPORT FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT, THE COUNCIL, THE EUROPEAN ECONOMIC AND SOCIAL COMMITTEE AND THE COMMITTEE OF THE REGIONS First Report from the Commission to the European Parliament, the Council, the European Economic and Social Committee and the Committee of the Regions on the application of Directive 2010/13/EU "Audiovisual Media Service Directive" Audiovisual Media Services and Connected Devices: Past and Future Perspectives
SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV Prvá správa Komisie Európskemu parlamentu, Rade, Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru a Výboru regiónov o uplatňovaní smernice 2010/13/EÚ - „smernice o audiovizuálnych mediálnych službách“ Audiovizuálne mediálne služby a pripojené zariadenia: Minulosť a budúce perspektívy
SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV Prvá správa Komisie Európskemu parlamentu, Rade, Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru a Výboru regiónov o uplatňovaní smernice 2010/13/EÚ - „smernice o audiovizuálnych mediálnych službách“ Audiovizuálne mediálne služby a pripojené zariadenia: Minulosť a budúce perspektívy
/* COM/2012/0203 final */
SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU, RADE, EURÓPSKEMU HOSPODÁRSKEMU A SOCIÁLNEMU VÝBORU A VÝBORU REGIÓNOV Prvá správa Komisie Európskemu parlamentu, Rade, Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru a Výboru regiónov o uplatňovaní smernice 2010/13/EÚ - „smernice o audiovizuálnych mediálnych službách“ Audiovizuálne mediálne služby a pripojené zariadenia: Minulosť a budúce perspektívy /* COM/2012/0203 final */
OBSAH 1........... Úvod – všeobecné informácie k tejto
správe................................................................... 2 2........... Uplatňovanie smernice.................................................................................................... 3 2.1........ Krajina pôvodu, voľný pohyb a
sloboda prejavu............................................................. 3 2.2........ Ciele verejnej politiky: ochrana
neplnoletých osôb a podnecovanie k nenávisti.................. 4 2.3........ Audiovizuálne mediálne služby pre
všetkých: dostupnosť................................................. 4 2.4........ Sloboda prejavu: právo na informácie.............................................................................. 4 2.5........ Kultúrna rozmanitosť: podpora
európskych a nezávislých audiovizuálnych diel.................. 5 2.6........ Obchodné oznámenia..................................................................................................... 6 2.7........ Samoregulačné iniciatívy................................................................................................. 8 3........... Posledný technologický vývoj a
rozšírenie trhu audiovizuálnych mediálnych služieb v Európe 9 4........... Záver........................................................................................................................... 10 1. Úvod
– všeobecné informácie k tejto správe Podľa článku 33 smernice o
audiovizuálnych mediálnych službách (smernica o AVMS) má Komisia pravidelne
predkladať správu o uplatňovaní tejto smernice Európskemu parlamentu,
Rade a Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru. Toto
je prvá správa o uplatňovaní smernice o AVMS a vzťahuje sa na obdobie
rokov 2009 – 2010[1]. Prvá časť správy poskytuje spätný
pohľad na implementáciu smernice vrátane otázok týkajúcich sa účinnosti
kvalitatívnych pravidiel pre reklamu v odvetví, v ktorom sa ponuka aj reakcie
spotrebiteľov na reklamu menia. Ak toto
hodnotenie identifikuje priestor na zlepšenie, nie je tým oslabená
intervenčná logika smernice o AVMS – naopak, znamená to výzvu na prijatie
účinnejších prostriedkov. Správa preto
slúži ako stavebný prvok na posilnenie dôkazového základu na tento účel. Druhá časť sa zameriava na budúci
vplyv významných technologických zmien na regulačný rámec v situácii,
keď sa tradičné vysielanie rýchlo zbližuje s internetom. Smernica o AVMS má – v zmysle práva na
slobodu prejavu a informácií zakotveného v článku 11 Charty základných
práv Európskej únie – zabezpečiť voľný pohyb audiovizuálnych
mediálnych služieb ako nástroj vnútorného trhu a súčasne
zabezpečiť ochranu významných cieľov verejného záujmu. Smernica o AVMS stanovuje minimálne požiadavky
zaisťujúce rovnaké podmienky pre všetkých a umožňuje voľný pohyb
audiovizuálnych mediálnych služieb v celej Európe. V niektorých prípadoch
smernica o AVMS harmonizuje určité pojmy (napr. reklamný spot), ale v
iných prípadoch sa nedotýka právomoci členských štátov ustanoviť
špecifické požiadavky so zreteľom na vnútroštátne okolnosti a tradície
(napr. obsah škodlivý pre neplnoleté osoby). Z celkového pohľadu slúži európsky
regulačný rámec pre audiovizuálne mediálne služby občanom a podnikom
dobre. Podnikateľom zabezpečuje stabilný
právny rámec, ktorý poskytovatelia mediálnych služieb potrebujú na prijímanie
obchodných rozhodnutí. Od svojho vytvorenia
regulačný rámec umožnil rast trhu z malého počtu poskytovateľov
služieb na súčasných viac ako 7 500 vysielateľov. Umožnil aj rozvoj a
rast služieb videa na požiadanie. Príslušné regulačné orgány odhadujú, že
v EÚ existovalo v januári 2012 najmenej 650 služieb na požiadanie. Vo februári 2012[2] bol počet online služieb
videa na požiadanie[3]
v EÚ (s výnimkou opakovaného vysielania televíznych programov, služieb
ponúkajúcich výhradne správy, programov pre dospelých, filmových upútaviek,
telenákupu a služieb ponúkaných v rámci vlastnej značky, ako je YouTube,
Dailymotion a iTunes) odhadovaný na 251. Z pohľadu občanov sa prístup ku
kanálom a výberu audiovizuálnych služieb výrazne zlepšil. V roku 2009 sa doba
sledovania televízie takmer vo všetkých členských štátoch predĺžila;
denný priemer sa pohyboval od 145 minút v Rakúsku do 265 minút v Maďarsku.
Posledná revízia smernice (2005 - 2007)
reagovala na konvergenciu všetkých audiovizuálnych médií a zahrnula do
regulačného rámca služby na požiadanie. Aktuálnou potrebou je monitorovať
vývoj trhu a nové obchodné modely a zaistiť tak, aby regulačný rámec
naďalej poskytoval vhodné podmienky pre rast a pre dosahovanie cieľov
verejného záujmu. V rámci reakcie na výzvu Európskej rady na
vypracovanie plánu pre skutočný digitálny jednotný trh v Európe do roku
2015 a v rámci stratégie EÚ pre rast a zamestnanosť Európa 2020 a jej
hlavnej iniciatívy Digitálna agenda pre Európu začne Európska komisia
diskusiu o problémoch a prínosoch konvergencie. 2. Uplatňovanie
smernice Smernica o AVMS je nástrojom vnútorného trhu,
ktorý kombinuje právo poskytovať audiovizuálne služby s právom na slobodu
prejavu a informácií a ochranou významných cieľov verejného záujmu. Pokiaľ ide o transpozíciu smernice o
AVMS, ku koncu roka 2011 doručilo oznámenie celkove 23 členských
štátov, pričom z dvadsiatich oznámení vyplynulo, že došlo k úplnej
transpozícii. Tri členské štáty budú musieť ešte vykonať
určité zmeny svojich právnych predpisov, aby dosiahli súlad so smernicou.
Opatrenia oznámené dvoma členskými štátmi sú zatiaľ vo fáze
posudzovania. Ku koncu roka 2011 ešte prebiehalo sedem konaní o porušení z
dôvodu neoznámenia vykonávacích opatrení. V roku 2011 Komisia adresovala 24
členským štátom listy týkajúce sa rôznych otázok, v ktorých žiadala o
informácie o stave implementácie smernice o AVMS. V nadväznosti na túto
korešpondenciu nasledovala stretnutie s dotknutými členskými štátmi. 2.1. Krajina
pôvodu, voľný pohyb a sloboda prejavu
(články 2, 3 a 4) Pravidlá vnútorného trhu v spojení s právom na
slobodu prejavu a informácií nachádzajú praktické uplatnenie v zásade krajiny
pôvodu podľa článku 2 smernice o AVMS. Pre služby poskytované v
súlade s právnymi predpismi členského štátu, v ktorom sú usadení ich
poskytovatelia, je zabezpečený voľný pohyb po Európe bez ďalšej
kontroly vykonávanej prijímajúcim členským štátom. Táto sloboda pohybu služieb však nie je
neobmedzená. V smernici sa stanovujú ochranné doložky, vďaka ktorým môže
prijímajúca krajina chrániť najvýznamnejšie spoločenské záujmy, ako
je ochrana neplnoletých osôb a zákaz podnecovania k nenávisti. V praxi môžu
členské štáty prijať ochranné opatrenia, ak televízne vysielanie
pochádzajúce z iného členského štátu zjavne, závažne a hrubo porušuje
ustanovenia smernice o ochrane neplnoletých osôb či podnecovaní k
nenávisti. Podobné ustanovenie existuje pre služby na požiadanie. Pluralita a sloboda médií predstavujú zásadné
prvky demokratickej spoločnosti a Charta základných práv Európskej únie
ich výslovne uznáva ako prvky práva na slobodu prejavu a informácií. Členské štáty musia tieto základné zásady
rešpektovať, najmä ak využívajú možnosť uplatňovať
podľa článku 4 ods. 1 smernice o AVMS prísnejšie pravidlá voči
poskytovateľom, ktorí spadajú do ich právomoci. Z
týchto úvah tiež vychádzali diskusie medzi Komisiou a maďarskými orgánmi
ohľadom nových mediálnych právnych predpisov upravujúcich povinnosť
vyváženého pokrytia a pravidlá týkajúce sa urážlivého obsahu. Komisia a maďarské orgány sa tiež dohodli na
zmenách niektorých ďalších ustanovení, ktoré by mohli predstavovať
porušenie smernice o AVMS a/alebo pravidiel týkajúcich sa voľného pohybu
služieb a usadenia sa[4]. 2.2. Ciele
verejnej politiky: ochrana neplnoletých osôb a podnecovanie k nenávisti
(články 6, 12 a 27) Zákaz podnecovania k nenávisti na základe
rasy, pohlavia, náboženského vyznania alebo štátnej príslušnosti je
kľúčovým cieľom verejného záujmu presadzovaným smernicou o AVMS.
V referenčnom období bolo toto ustanovenie uplatnené voči opakovane
vysielanému materiálu satelitného kanálu Al Aqsa pod francúzskou jurisdikciou,
ktorý podnecoval k nenávistnému antisemitizmu. Komisia zasiahla a francúzsky regulačný
orgán nariadil francúzskemu poskytovateľovi satelitnej kapacity Eutelsat,
aby ukončil retransmisiu vysielania televízie Al Aqsa, a tá ukončila
vysielanie takýchto programov v Európe. 2.3. Audiovizuálne
mediálne služby pre všetkých: dostupnosť (článok 7) Dostupnosť
audiovizuálnych mediálnych služieb pre všetkých občanov EÚ je ďalším
hlavným cieľom, ktorý smernica o AVMS sleduje tým, že vyžaduje postupné
zlepšenie prístupu pre osoby so zrakovým alebo sluchovým postihnutím. Všetky
členské štáty zaviedli zodpovedajúce pravidlá. Ich vykonávanie však
odzrkadľuje rozmanitosť trhových podmienok. Zatiaľ čo
niektoré členské štáty majú veľmi podrobné zákonné alebo
samoregulačné pravidlá, iné majú len veľmi všeobecné ustanovenia
alebo obmedzujú povinnosť sprístupnenia služieb len na verejnoprávne
vysielanie. 2.4. Sloboda
prejavu: právo na informácie (články 14 a 15) S cieľom zabezpečiť právo
verejnosti na informácie o udalostiach zásadného významu môžu členské
štáty vypracovať zoznam udalostí, ktorým prisudzujú zásadný
spoločenský význam. Zoznam udalostí a opatrení musí byť schválený
Komisiou. FIFA a UEFA podali na Všeobecný súd žalobu
proti rozhodnutiam, ktoré Komisia prijala v súvislosti so zoznamami udalostí
zásadného významu vypracovaných Belgickom a Spojeným kráľovstvom. Žaloba
sa týkala zahrnutia celého finálového turnaja majstrovstiev sveta FIFA a
majstrovstiev Európy UEFA do týchto zoznamov. Všeobecný súd uznal, možnosť obmedzenia
základných slobôd z dôvodov prvoradého verejného záujmu, čo v tomto
prípade je právo verejnosti na informácie ako súčasť slobody prejavu
a informácií[5]. Všeobecný súd podrobne preskúmal predložené
dôkazy a uznal platnosť rozhodnutia Komisie o zoznamoch udalostí
veľkého významu pre spoločnosť vypracovaných Belgickom a
Spojeným kráľovstvom, pokiaľ ide o zahrnutie celého finálového
turnaja majstrovstiev sveta FIFA a majstrovstiev Európy UEFA. 2.5. Kultúrna
rozmanitosť: podpora európskych a nezávislých audiovizuálnych diel
(články 13, 16 a 17) V záujme podpory kultúrnej rozmanitosti musia
prevádzkovatelia televízneho vysielania vyhradiť väčšinu svojho
vysielacieho času pre európske diela. Okrem toho musia rezervovať
najmenej 10 % svojho vysielacieho času alebo programového rozpočtu
pre európske diela vytvorené nezávislými výrobcami. Podobná povinnosť
existuje pre služby videa na požiadanie. Komisia o plnení týchto povinností
podáva pravidelné správy. Posledná správa[6]
uvádza, že priemerný podiel vysielacieho času pre európsku tvorbu sa v EÚ
zvýšil zo 62,6 % v roku 2007 na 63,2 % v roku 2008. Medzi rokmi 2005
a 2008 tento podiel zostal stabilný na uspokojivej úrovni. Priemerný podiel
nezávislých diel vysielaných na všetkých európskych kanáloch v roku 2008 v
porovnaní s rokom 2007 mierne poklesol (z 35,3 % na 34,9 %). Aj
celkový trend v strednodobom horizonte (2005 - 2008) naznačuje mierne
zostupnú tendenciu v prípade nezávislých diel. Dosiahnuté výsledky však
svedčia o uspokojivom vykonávaní článku 17. Niektoré členské štáty zahrnuli do
svojich vnútroštátnych právnych predpisov prísnejšie alebo dodatočné
pravidlá vyžadujúce vyšší podiel európskych diel, nezávislých diel alebo
programov v úradnom jazyku príslušnej krajiny[7].
Napríklad španielske právne predpisy vyžadujú, aby prevádzkovatelia vysielania
vyčlenili určitý percentuálny podiel svojich prevádzkových príjmov na
predfinancovanie európskych filmov určených pre kiná a filmov
určených pre televíziu; 60 % týchto finančných prostriedkov je
vyhradených na výrobu diel v jednom z úradných jazykov Španielska. Táto
povinnosť bola napadnutá na Európskom súdnom dvore[8]. Súdny dvor potvrdil, že
členské štáty môžu ako súčasť svojej kultúrnej politiky
prijať opatrenia v záujme ochrany a podpory jedného alebo niekoľkých
úradných jazykov. 2.6. Obchodné
oznámenia (články 10, 11 a 19 až 25) Podiel reklamných a telenákupných spotov na
televíznom vysielaní nesmie presiahnuť 12 minút za hodinu.
Uplatňovanie tohto pravidla viedlo k diskusii o pojme reklamný spot. Monitorovanie
reklám v Španielsku upozornilo na uplatňovanie osobitných obchodných
formátov s jednoznačne reklamným účelom, nazývaných „anuncios
publicitarios de patrocinio“, „microespacios“, „merchandising spots“,
„telepromotions spots“ a „morphing spots“, ktoré podľa španielskych
orgánov nepredstavujú reklamné spoty, a pravidlo 12 minút sa na ne teda
nevzťahuje. V súlade s postojom Komisie Súdny dvor
rozhodol, že reklamný spot je akýkoľvek typ reklamy vysielanej medzi
reláciami alebo počas prestávok vo vysielaní relácie, pokiaľ nespadá
pod inú formu reklamy výslovne upravenú smernicou o AVMS, alebo na základe
svojich spôsobov prezentácie nevyžaduje dlhšie trvanie ako reklamné spoty, pod
podmienkou, že uplatnenie obmedzení stanovených pre reklamné spoty by znamenalo
neodôvodnené znevýhodnenie dotknutej formy reklamy[9]. Inými slovami Súdny dvor
prijal široký a jednotný výklad pojmu „reklamný spot“ v súlade s účelom
článku 23 SAMS, ktorým je ochrana diváka pred nadmerným množstvom reklamy. Komisia počas referenčného obdobia
monitorovala reklamu v ôsmich členských štátoch. V mnohých členských
štátoch je obmedzenie reklamných spotov na 12 minút pravidelne porušované. Na
základe týchto zistení boli príslušným členským štátom zaslané úradné
listy a dialóg s nimi ešte stále prebieha. Komisia má v úmysle
pokračovať v monitorovaní dodržiavania pravidla 12 minút
členskými štátmi a v prípade potreby začať konania o porušení[10]. Monitorovanie
reklamy odhalilo aj množstvo problémov v oblasti obchodných oznámení týkajúcich
sa sponzorovania, vlastnej propagácie a umiestňovania produktov.
Svedčí to o potrebe objasniť pravidlá upravujúce rôzne formy
obchodných oznámení. V priebehu
referenčného obdobia bolo prvýkrát samostatne monitorované vykonávanie kvalitatívnych
ustanovení o reklame. Príslušné ustanovenia sa vzťahujú na reklamu na
alkohol, diskrimináciu na základe pohlavia a na reklamu zameranú na neplnoleté
osoby. Za najvhodnejšiu metodiku bola považovaná obsahová analýza[11]. V monitorovaných členských štátoch
predstavuje reklama na alkohol 0,8 % až 3 % celkovej reklamnej
činnosti v audiovizuálnych mediálnych službách, vychádzajúc z celkového
počtu spotov vysielaných počas sledovaného obdobia. Pokiaľ ide o
uplatňovanie príslušných ustanovení smernice o AVMS, bolo zistených
veľmi málo prípadov jasného porušenia predpisov. Významný podiel - viac
ako 50 % - reklamných spotov však obsahoval prvky, ktoré by mohli
súvisieť s niektorými charakteristikami, ktoré smernica o AVMS zakazuje,
aj keď s ohľadom na podrobné požiadavky tejto smernice ešte
nepredstavujú jednoznačné porušenie. Pri vykonávaní požiadaviek smernice o AVMS
týkajúcich sa reklamy na alkohol zaviedlo 22 členských štátov pre reklamu
na alkohol[12]
mierne prísnejšie pravidlá, pokiaľ ide o kanály, inzerované produkty alebo
vysielací čas. Smernica o AVMS tiež reguluje reklamu zameranú
na deti. Audiovizuálne obchodné oznámenia nesmú spôsobovať morálnu ani
fyzickú ujmu neplnoletým osobám. To znamená, že nesmú: priamo vyzývať
neplnoletých na zakúpenie alebo vypožičanie tovaru alebo služby tak, že
zneužijú ich neskúsenosť a dôverčivosť; priamo nabádať
neplnoletých, aby presviedčali svojich rodičov alebo iné osoby, aby
im kúpili ponúkané výrobky alebo služby; zneužívať mimoriadnu dôveru,
ktorú neplnoletí majú k rodičom, učiteľom alebo iným osobám; a
ani bezdôvodne zobrazovať neplnoletých v nebezpečných situáciách. Obsahová analýza 100 najčastejšie
vysielaných reklamných spotov ukázala, že ustanovenia smernice o ochrane
neplnoletých v reklame sa porušujú len zriedka. Tak ako pri reklame na alkohol
vzhľadom na podrobné znenia príslušných ustanovení smernice o AVMS je
prípadov porušenia málo. Zdá sa však, že v televíznej reklame sú skutočne
často používané reklamnej techniky zamerané na neplnoleté osoby. Päť členských štátov zakazuje
reklamu v programoch pre deti. Štyri členské štáty reklamu v reláciách pre
deti zakazujú čiastočne alebo ju obmedzujú inak - buď na
konkrétne vysielacie časy, alebo na určité produkty - a sedem
členských štátov zakazuje zobrazovať logá sponzorov v programoch pre
deti[13].
S ohľadom na
vyššie uvedené sa zdá vhodné v roku 2013 aktualizovať výkladové oznámenie
Komisie o niektorých aspektoch ustanovení smernice o televízii bez hraníc
týkajúcich sa televíznej reklamy[14].
V tejto aktualizácii budú zohľadnené skúsenosti získané v rámci platformy
pre výživu a fóra o alkohole a zdraví zriadených EÚ, ako aj práce v oblasti
behaviorálnej reklamy. Ďalšie zisťovania sú potrebné na posúdenie
vplyvu obchodných oznámení (najmä v prípade alkoholických nápojov) na
neplnoleté osoby, pokiaľ ide o vystavenie a spotrebiteľské správanie,
a účinnosti obmedzení stanovených v smernici pri dosahovaní požadovanej
ochrany, a to s ohľadom na pomer prínosov a nákladov monitorovacích
aktivít. Komisia začne potrebný výskum v roku 2013. Ďalšou otázkou, ktorú v oblasti
obchodných oznámení rieši smernica o AVMS, je diskriminácia na základe
pohlavia, rasy alebo etnického pôvodu, štátnej príslušnosti, náboženského
vyznania alebo viery, zdravotného postihnutia, veku alebo sexuálnej orientácie.
Takáto diskriminácia je zakázaná. Ďalším aspektom diskriminácie je
systematické spájanie určitej kategórie obyvateľov s konkrétnymi
úlohami alebo postojmi. V prípade 100 najčastejšie vysielaných reklamných
šotov v ôsmich členských štátoch bola vykonaná analýza diskriminácie na
základe pohlavia a rodových stereotypov. V 21 % až 36 % analyzovaných
šotov bolo zistené stereotypné zastúpenia úloh žien a mužov. V niektorých
členských štátoch sú však určité pozície, profesie alebo výrobky spájané
s konkrétnym pohlavím systematickejšie ako v iných členských štátoch.
Žiadna zo skúmaných krajín nie je voči takejto stereotypnej prezentácii
imúnna. Členské štáty a zainteresované strany
vzniesli otázku, či cezhraničné vysielanie reklám na hazardné hry
patrí do oblastí koordinovaných smernicou o AVMS. Ustanovenia článku 1
ods. 1 písm. h) majú zahŕňať všetky formy audiovizuálneho
obchodného oznámenia definovaného ako „obrazy so zvukom alebo bez neho, ktoré
sú určené na priame alebo nepriame propagovanie tovaru, služieb alebo
dobrého mena fyzickej alebo právnickej osoby vykonávajúcej hospodársku
činnosť“. Smernica o AVMS sa však na hazardné hry ako také
nevzťahuje. 2.7. Samoregulačné
iniciatívy (článok 4 ods. 7) Ďalším významným prvkom smernice o AVMS
je odkaz na alternatívne spôsoby regulácie prostredníctvom iniciatív
samoregulácie a spoločnej regulácie, najmä v oblasti reklamy. Takéto
režimy musia byť všeobecne prijateľné pre hlavné zainteresované
strany v dotknutých členských štátoch a musia poskytovať možnosť
účinného presadzovania. Vo všetkých členských štátoch okrem dvoch
existujú samoregulačné alebo koregulačné systémy, prípadne sú priamo
do právnych predpisov týkajúcich sa médií začlenené ustanovenia, ktoré
takéto systémy podporujú[15]. V súvislosti s
reklamou a marketingom na potraviny určenými deťom sú
samoregulačné postupy podporované aj na úrovni EÚ prostredníctvom
akčnej platformy EÚ pre výživu, fyzickú aktivitu a zdravie. Táto platforma
získala viac ako 300 záväzkov zúčastnených strán[16]. Navyše 25 % z viac ako
200 záväzkov prijatých členmi Európskeho fóra o alkohole a zdraví
predstavujú zodpovedné obchodné oznámenia týkajúce sa alkoholických nápojov.
Samoregulácia marketingu a reklamy na alkoholické nápoje sa teda z
hľadiska mediálnych služieb a dotknutých členských štátov výrazne
zlepšila. V rámci ďalšej práce bude potrebné určiť, do akej
miery prispievajú tieto iniciatív k dosiahnutiu požadovanej úrovne ochrany a
či je potrebné zaviesť spoločné definície, aby sa posilnila ich
účinnosť. Hodnotenie akčnej platformy pre výživu, fyzickú
aktivitu a zdravie[17]
dospelo k záveru, že iniciatívy zainteresovaných strán v oblasti marketingu a
reklamy vykázali dobrý pokrok, ale že ich vplyv by bolo možné ďalej
posilniť. V rámci týchto platforiem bude Komisia podporovať
vypracovanie definície prísnejšie hranice týkajúce sa veku a divákov pre
reklamu a marketing a konzistentnejšie nutričné referenčné hodnoty
pre všetky spoločnosti. Členské štáty majú kľúčovú úlohu
pri vytváraní rámca pre samoreguláciu vedenú zástupcami odvetví, najmä s
ohľadom na účinnú a z hľadiska zdrojov dobre zabezpečenú
správu kódexov a vybavovanie sťažností. Vo špecifickejšej oblasti audiovizuálnych
obchodných oznámení v programoch pre deti, v ktorých sa propagujú sladké,
tučné či slané potraviny alebo nápoje, musia členské štáty
povzbudzovať poskytovateľov audiovizuálnych mediálnych služieb, aby
vypracovali kódexy správania, pokiaľ ide o nevhodné audiovizuálne
komerčné oznamy v programoch pre deti. 3. Posledný
technologický vývoj a rozšírenie trhu audiovizuálnych mediálnych služieb v
Európe Nástup televízie s pripojením na internet –
Connected TV alebo Hybrid TV integrujúcej do moderných televíznych
prijímačov internet a prvky Webu 2.0 znamená novú etapu konvergencie
internetu a televízie. Zatiaľ čo niektorí poskytovatelia ponúkajú
obmedzený počet aplikácií bez reálneho prístupu k internetu, iní ponúkajú
otvorený prístup k audiovizuálnemu obsahu na internete. Niekoľko významných prevádzkovateľov
v USA práve začína ponúkať svoje služby v EÚ a príchod týchto nových
platforiem nepochybne zvýši konkurenčný tlak na tvorbu, financovanie a
maloobchodný predaj diel pochádzajúcich z EÚ. Služby televízie s pripojením na internet
(Connected TV) sa v súčasnosti prevádzkujú v Nemecku a v Taliansku a v
krátkom čase sa zavedú vo Francúzsku a v Spojenom kráľovstve.
Využívanie Connected TV zatiaľ zostáva obmedzené. Hoci mnohé z aktuálne
predávaných televízorov je možné pripojiť na internet, iba 20 % až
30 % sa v skutočnosti pripája online. Vzhľadom na to, že k rýchlejšiemu
internetu má prístup čoraz viac ľudí a že sa zvyšuje počet
zariadení pripojených na internet aj množstvo dostupného obsahu, možno
očakávať, že využitie televízie s pripojením na internet v priebehu
niekoľkých najbližších rokov relatívne rýchlo porastie. Okrem tradičného televízneho vysielania
poskytujú spotrebiteľom prístup k službám videa na požiadanie aj
zariadenia pripojené na internet, napríklad tablety, smartfóny a konzoly, a to
prostredníctvom aplikácií pre smartfóny a služieb opakovaného vysielania
televíznych programov z hybridných platforiem kombinujúcich vysielanie a
širokopásmový internet prevádzkovaných samotnými prevádzkovateľmi
televízneho vysielania. Odhaduje sa, že ku koncu roka 2011 bolo v európskych
domácnostiach 47 miliónov aktívnych zariadení pripojených na internet - okrem
iného televízorov s pripojením na internet, herných konzol, samostatných
televíznych set-top boxov, prehrávačov Blu-ray diskov a set-top boxov pre
platenú televíziu[18]. Prechod k televízii s pripojením na internet
otvára významné príležitosti, rovnako však predstavuje aj významné problémy:
dosiahnutie rovnakých podmienok pre všetkých, otázky štandardizácie, prístup k
zodpovedajúcim platformám, náklady na zmenu technológie a „fixovanie“
spotrebiteľov, kontrola nad reklamou a obsahom, vplyv na
účinnosť opatrení podporujúcich európske diela, problémy práva
duševného vlastníctva[19],
ochrana neplnoletých osôb, ochrana údajov a mediálna gramotnosť
zraniteľných skupín. Následkom tohto technologického vývoja môže
byť zotretie hranice medzi vysielaním a OTT („over the top“) poskytovaním
audiovizuálneho obsahu. Regulačný rámec stanovený smernicou o AVMS bude
nutné otestovať vo vzťahu k spôsobom sledovania a poskytovania
obsahu, ktoré sa stále vyvíjajú. Je potrebné zachovať jednotnú úroveň
ochrany v rôznych audiovizuálnych mediálnych prostrediach so súčasným
zohľadnením ich špecifík. Podľa nedávnych štúdií sú spotrebitelia pri
využívaní digitálneho obsahu vrátane audiovizuálnych médií výrazne znevýhodnení,
najmä v dôsledku problémov s prístupom k obsahu, nejasným alebo chýbajúcim
informáciám a nízkej kvalite obsahu[20].
Aj diváci majú vysoké očakávania ohľadom regulácie obsahu televízneho
vysielania a súvisiacich služieb videa na požiadanie a opakovaného vysielania
televíznych programov[21].
V prípade poskytovania obsahu na požiadanie smernica pri mnohých problémoch už
poskytuje rovnako vysokú úroveň ochrany vrátane identifikácie
poskytovateľov služieb, úplného zákazu podnecovania k nenávisti a
kvalitatívnych štandardov pre audiovizuálne obchodné oznámenia. Dôležitým prvkom
pre postup vpred je úroveň mediálnej gramotnosti. Mediálna gramotnosť
je schopnosť vyhľadávať, chápať a kriticky
vyhodnocovať rozličné aspekty médií a ich obsahu
a komunikovať v rozličných súvislostiach. V rámci prieskumu
vykonávaného pre Komisiu počas referenčného obdobia[22] sa zistilo, že 28 %
obyvateľov EÚ má základnú úroveň kritického porozumenia, 41 %
stredne vysokú úroveň a 31 % pokročilú úroveň. Významná
časť obyvateľov (75 % až 80 %) má na audiovizuálne
mediálne služby relatívne kritický názor a je si vedomá existencie regulácie v
tejto oblasti. Existujú však skupiny obyvateľstva (ľudia, ktorí
nepoužívajú internet, mladí ľudia, nízkopríjmové skupiny), v ktorých je
úroveň mediálnej gramotnosti a informovanosti o regulácii logicky
oveľa nižšia. Pokiaľ ide o mladšie vekové skupiny a ich vnímanie
reklamy, štúdia dospela k záveru, že vek je jedným z faktorov (ale nie jediným
faktorom) ovplyvňujúcich vnímanie reklamy. Reklamná gramotnosť pomáha
mladým ľuďom rozpoznať predajný zámer, odhaliť
sofistikovanejšie techniky je však zložitejšie a väčšina detí toho
zvyčajne nie je schopná. Vzhľadom na uvedené je potrebné
technologický vývoj dôkladne sledovať. Predbežné diskusie s pracovnou
skupinou regulačných orgánov EÚ v oblasti audiovizuálnych mediálnych
služieb a s kontaktným výborom už prebehli. Ďalšia diskusia so
zúčastnenými stranami by mala pomôcť formulovať postoje
európskej politiky s cieľom vytvoriť maximum príležitostí pre
občanov a pre európske odvetvie audiovizuálnych služieb a riešiť
otázky , ktoré prináša televízia s pripojením na internet. Komisia v najbližších mesiacoch svoju analýzu
prehĺbi a začne širší konzultačný proces v súvislosti s
koncepčným dokumentom pre televíziu s pripojením na internet. 4. Záver Z celkového pohľadu je európsky
regulačný rámec pre audiovizuálne mediálne služby vyvážený a slúži dobre
občanom i podnikom. Niektorým bodom však bude ešte potrebné
venovať pozornosť, najmä v oblasti audiovizuálnych obchodných
oznámení, v ktorej by sa niektoré otázky mali ďalej monitorovať a
hodnotiť v záujme posilnenia účinnosti pravidiel vzhľadom na ich
cieľ, najmä pokiaľ ide o ochranu neplnoletých osôb v rôznych
audiovizuálnych mediálnych prostrediach. Plánovaná aktualizácia výkladového
oznámenia o niektorých aspektoch ustanovení smernice o televízii bez hraníc
týkajúcich sa televíznej reklamy objasní konkrétne otázky v tejto oblasti. Bude potrebné
vyvinúť väčšie úsilie na podporu a väčšie rozšírenie
osvedčených postupov a kódexov správania, pokiaľ ide o nevhodné
obchodné oznámenia o potravinách s vysokým obsahom tuku, soli alebo cukru
zamerané na deti. Účinnosť takýchto kódexov správania sa musí ešte
posúdiť. Predpokladaný technologický vývoj by mohol
zotrieť hranicu medzi vysielaním a OTT poskytovaním audiovizuálneho
obsahu. V dôsledku toho bude možno súčasný regulačný rámec stanovený
smernicou o AVMS potrebné otestovať vo vzťahu k meniacim sa spôsobom
sledovania a poskytovania, s prihliadnutím na súvisiace politické ciele, ako je
ochrana spotrebiteľov a úroveň mediálnej gramotnosti. Keďže možný vplyv na trh a regulačný
rámec nie je doteraz celkom jasný, malo by byť vykonané úplné posúdenie
súčasnej a budúcej situácie. Komisia začala otvorenú diskusiu so
zainteresovanými stranami o OTT poskytovaní audiovizuálneho obsahu a túto
analýzu v nadchádzajúcich mesiacoch prehĺbi s ohľadom na
koncepčný dokument pre televíziu s pripojením na internet. [1] Vývoj v rámci roka 2011 bol zahrnutý, ak to bolo vhodné. [2] Európske audiovizuálne observatórium. [3] Dlhometrážne alebo krátkometrážne filmy, televízne
katalógové programy, animácie, dokumentárne, vzdelávacie, hudobné a archívne
diela. [4] http://europa.eu/rapid/pressReleasesAction.do?reference=SPEECH/11/6&format=HTML&aged=0&language=EN&guiLanguage=en. [5] Veci T-385/07, T-55/08 a T-68/08,
FIFA/UEFA/Komisia, 17.2.2011. [6] KOM(2010) 450. [7] Pozri dokument kontaktného výboru http://ec.europa.eu/comm/avpolicy/reg/tvwf/contact_comm/index_en.htm. [8] Vec C-222/07, UTECA, 5.3.2009. [9] Vec C-281/09, Komisia/Španielsko,
24.11.2011. [10] Pokiaľ ide o výsledky predchádzajúceho monitorovania
činnosti, pozri správy o uplatňovaní, ktoré sú k dispozícii na: http://ec.europa.eu/avpolicy/reg/tvwf/implementation/reports/index_en.htm. Vo všetkých členských štátoch prebehne
monitorovanie do konca roku 2012. [11] Obsahová analýza je výskumná technika
umožňujúca objektívny, systematický a kvantitatívny opis zobrazeného
obsahu komunikácie. Podrobnejšie
informácie sú pracovnom dokumente útvarov Komisie. [12] Pozri dokument kontaktného výboru
http://ec.europa.eu/comm/avpolicy/reg/tvwf/contact_comm/index_en.htm
. [13] Pozri dokument kontaktného výboru
http://ec.europa.eu/comm/avpolicy/reg/tvwf/contact_comm/index_en.htm. [14] Ú. v. EÚ L 102, 28.4.2004, s. 2,
pozri prílohu. [15] Pozri dokument kontaktného výboru
http://ec.europa.eu/comm/avpolicy/reg/tvwf/contact_comm/index_en.htm. [16] http://ec.europa.eu/health/nutrition_physical_activity/platform/platform_db_en.htm. [17] http://ec.europa.eu/health/nutrition_physical_activity/docs/evaluation_frep_en.pdf. [18] IHS Source Digest. [19] Pozri aj zelenú knihu o online
distribúcii audiovizuálnych diel, KOM(2011) 427 v konečnom znení. [20] Europe Economics: Digital Content Services for Consumers (Európska
ekonomika: služba digitálneho obsahu pre spotrebiteľov): Posúdenie problémov, s ktorými sa stretávajú
spotrebitelia (2011): http://ec.europa.eu/justice/consumer-marketing/files/empirical_report_final_-_2011-06-15.pdf; Podrobné výsledky zisťovania: http://ec.europa.eu/justice/consumer-marketing/files/empirical_report_final_appendix_9_2011-06-15.pdf [21] Prieskum verejnej mienky vykonaný
spoločnosťou Ipsos MORI, Ochrana divákov v konvergentnom svete,
január 2012. [22] Dánsky technologický inštitút a
Európske združenie pre záujmy divákov, Testovanie a zjemňovanie
kritérií na hodnotenie úrovne mediálnej gramotnosti v Európe, apríl 2011.