EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52012DC0203
REPORT FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT, THE COUNCIL, THE EUROPEAN ECONOMIC AND SOCIAL COMMITTEE AND THE COMMITTEE OF THE REGIONS First Report from the Commission to the European Parliament, the Council, the European Economic and Social Committee and the Committee of the Regions on the application of Directive 2010/13/EU "Audiovisual Media Service Directive" Audiovisual Media Services and Connected Devices: Past and Future Perspectives
RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR Primul raport al Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor privind aplicarea Directivei 2010/13/UE (Directiva serviciilor mass-media audiovizuale) Servicii media audiovizuale și dispozitive conectate: perspective trecute și viitoare
RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR Primul raport al Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor privind aplicarea Directivei 2010/13/UE (Directiva serviciilor mass-media audiovizuale) Servicii media audiovizuale și dispozitive conectate: perspective trecute și viitoare
/* COM/2012/0203 final */
RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR Primul raport al Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor privind aplicarea Directivei 2010/13/UE (Directiva serviciilor mass-media audiovizuale) Servicii media audiovizuale și dispozitive conectate: perspective trecute și viitoare /* COM/2012/0203 final */
CUPRINS 1........... Introducere – contextul prezentului
raport........................................................................ 2 2........... Punerea în aplicare a directivei........................................................................................ 3 2.1........ Ţara de origine, libera
circulaţie şi libertatea de expresie (Articolele 2, 3 şi 4)................... 3 2.2........ Obiective de interes public:.
protecţia minorilor şi incitarea la ură (articolele 6, 12
şi 27).... 4 2.3........ Servicii media audiovizuale pentru
toţi: accesibilitate (articolul 7)....................................... 4 2.4........ Libertatea de expresie: dreptul la
informare (articolele 14 şi 15)....................................... 4 2.5........ Diversitatea culturală:
promovarea operelor europene şi a producţiilor independente
(articolele 13, 16 şi 17) 5 2.6........ Comunicări comerciale
(articolele 10, 11 şi 19- 25)......................................................... 5 2.7........ Iniţiative de autoreglementare
[articolul 4 alineatul (7)]..................................................... 8 3........... Evoluţii tehnologice recente
şi extinderea pieţei serviciilor media audiovizuale în Europa.... 9 4........... Concluzii...................................................................................................................... 10 1. Introducere
– contextul prezentului raport Articolul 33 din Directiva serviciilor
mass-media audiovizuale, denumită în continuare „DSMAV”, invită
Comisia să prezinte periodic Parlamentului European, Consiliului şi
Comitetului Economic şi Social European un raport cu privire la punerea în
aplicare a directivei. Prezentul este primul
raport referitor la aplicarea DSMAV, el acoperind perioada 2009-2010[1]. Prima parte a raportului analizează
retroactiv punerea în aplicare a directivei, inclusiv aspectele privind
eficienţa normelor de calitate a publicităţii, într-un sector în
care oferta şi reacţia cetăţenilor la publicitate sunt în
continuă schimbare. În cazurile în care
evaluarea identifică posibilitatea de a aduce îmbunătăţiri,
acest fapt nu pune în discuţie logica de intervenţie a DSMAV, ci se
traduce prin necesitatea aplicării unor mijloace mai eficiente. Prin urmare, prezentul raportul vine să
consolideze baza de probe necesară în vederea atingerii acestui obiectiv. A doua parte abordează în mod prospectiv
influenţa pe care o pot avea inovaţiile tehnologice importante asupra
cadrului de reglementare, ţinând cont de faptul că mijloacele
tradiţionale de difuzare şi internetul converg din ce în ce mai mult. DSMAV urmăreşte să asigure
libera circulaţie a serviciilor media audiovizuale ca instrument al
pieţei interne care reflectă dreptul la libertatea de exprimare
şi informare consacrat în articolul 11 din Carta drepturilor
fundamentale a Uniunii Europene, garantând, în acelaşi timp,
protecţia unor obiective importante ale politicilor publice. DSMAV defineşte un set de cerinţe
minime pentru a asigura condiţii de concurenţă echitabile
şi permite serviciilor media audiovizuale să circule liber în
toată Europa. În anumite cazuri, DSMAV armonizează concepte (de
exemplu spoturile publicitare), în timp ce în altele, ea nu afectează
competenţa statelor membre de a defini cerinţe specifice, în lumina
circumstanţelor şi a tradiţiilor naţionale (de exemplu,
conţinutul prejudiciabil pentru minori). Per total, cadrul european de reglementare al
serviciilor media audiovizuale s-a dovedit util cetăţenilor şi
întreprinderilor din UE. În ceea ce priveşte întreprinderile, el a
oferit cadrul juridic stabil de care furnizorii de servicii media au nevoie
pentru a putea lua decizii comerciale. De la
crearea sa, cadrul de reglementare a permis dezvoltarea pieţei, care a
trecut de la un număr mic de furnizori de servicii, la peste 7 500 de
difuzori în prezent. El a facilitat, de asemenea, dezvoltarea şi
creşterea economică a serviciilor de transmisie video la cerere.
Conform unei estimări a autorităţilor de reglementare competente
privind serviciile la cerere din UE, începând cu ianuarie 2012 numărul
acestora s-ar ridica la cel puţin 650. În februarie 2012[2], numărul serviciilor
online de transmisie video la cerere[3]
din UE (cu excepţia serviciilor de televiziune de recuperare, a
serviciilor exclusive de ştiri, a programelor pentru adulţi, a
trailerelor, a programelor de cumpărături de la domiciliu şi a
programelor şi serviciilor de brand, cum ar fi YouTube, Dailymotion
şi iTunes) este estimat la 251. Din punctul de vedere al
cetăţenilor, accesul la canale şi oferta de servicii
audiovizuale au crescut în mod semnificativ. În 2009, timpul de vizionare a
programelor de televiziune a crescut în aproape toate statele membre, cu o
medie zilnică variind între 145 de minute în Austria şi 265 în
Ungaria. Ultima revizuire a directivei (2005-2007) a
avut ca obiectiv luarea în considerare a convergenţei tuturor serviciilor
media audiovizuale şi a introdus serviciile la cerere în cadrul de
reglementare. În prezent, provocarea constă în a monitoriza
evoluţiile pieţei şi noile modele comerciale, pentru a se
asigura că şi pe viitor cadrul de reglementare va garanta
condiţii adecvate pentru creştere şi realizarea obiectivelor de
politică publică. Ca răspuns la solicitarea Consiliului
European de elaborare a unei foi de parcurs pentru o piaţă unică
digitală reală în Europa până în 2015 şi ca parte a
strategiei UE pentru creştere şi ocuparea forţei de muncă
„Europa 2020” şi a Agendei digitale pentru Europa - iniţiativa‑pilot
a acesteia – Comisia Europeană va lansa o dezbatere privind
provocările şi oportunităţile prezentate de
convergenţă. 2. Punerea
în aplicare a directivei DSMAV este un instrument al pieţei
interne care combină dreptul de a presta servicii audiovizuale, cu dreptul
la libertatea de exprimare şi de informare şi cu protecţia
obiectivelor majore de interes public. În ceea ce priveşte transpunerea DSMAV,
până la sfârşitul anului 2011 au fost primite notificări de la
un total de 23 de state membre, dintre care 20 raportau transpunerea
completă. Trei state membre trebuie să mai aducă unele
modificări legislaţiei naţionale, pentru a se conforma
directivei. Măsurile comunicate de două state membre se află
încă în curs de examinare. La sfârşitul anului 2011, erau încă
pendinte şapte proceduri de infringement pentru necomunicarea
măsurilor de transpunere. În 2011 Comisia a scris cu privire la diverse
aspecte unui număr de 24 de state membre, solicitând informaţii cu
privire la punerea în aplicare de către acestea a DSMAV. Acest
exerciţiu a fost urmat de reuniuni cu statele membre în cauză. 2.1. Ţara
de origine, libera circulaţie şi libertatea de expresie
(Articolele 2, 3 şi 4) Normele pieţei interne, împreună cu
dreptul la libertatea de exprimare şi de informare îşi găsesc
aplicaţia practică în principiul ţării de origine
enunţat la articolul 2 din DSMAV. Serviciile care respectă
legislaţia statului membru în care sunt stabiliţi furnizorii lor pot
circula liber în Europa fără a mai fi controlate încă o
dată de către statul membru destinatar. Această libertate de circulaţie a
serviciilor nu este însă nelimitată. Directiva prevede clauze de
salvgardare pentru ţara de destinaţie pentru a proteja interesele
societale de importanţă capitală, cum ar fi protecţia
minorilor şi interzicerea incitării la ură. Practic, statele
membre pot să adopte măsuri de salvgardare în cazul în care o
transmisie de televiziune provenind dintr-un alt stat membru conţine o încălcare
manifestă, serioasă şi gravă a dispoziţiilor
directivei referitoare la protecţia minorilor sau la incitarea la
ură. În ceea ce priveşte serviciile la cerere, există o
dispoziţie similară. Libertatea şi pluralismul mijloacelor de
informare constituie trăsături esenţiale ale
societăţilor democratice, recunoscute în mod explicit de Carta
drepturilor fundamentale a Uniunii Europene ca element al dreptului la
libertatea de exprimare şi de informare. Statele
membre trebuie să respecte aceste principii fundamentale în special atunci
când utilizează, conform articolului 4 alineatul (1) din DSMAV,
posibilitatea de a aplica norme mai stricte furnizorilor aflaţi sub
jurisdicţia lor. Aceste consideraţii
au stat de asemenea la baza discuţiilor dintre Comisie şi autorităţile
maghiare referitoare la noua legislaţie media, şi anume la
obligaţia unei acoperiri echilibrate şi la normele privind
conţinutul ofensator. Comisia şi autorităţile maghiare au
convenit de asemenea cu privire la modificarea unor alte dispoziţii care
ar putea să reprezinte o încălcare a DSMAV şi/sau a normelor
privind libera circulaţie a serviciilor şi dreptul de stabilire[4]. 2.2. Obiective
de interes public:. protecţia minorilor şi incitarea la ură
(articolele 6, 12 şi 27) Interzicerea incitării la ură pe
criterii de rasă, sex, religie sau naţionalitate reprezintă un
obiectiv-cheie al politicii generale promovate de DSMAV. În perioada de
referinţă, această dispoziţie a fost aplicată în
legătură cu difuzarea repetată de material incitând la ură
antisemitică de către canalul de televiziune prin satelit Al Aqsa,
aflat sub jurisdicţie franceză. Comisia a intervenit, iar autoritatea de
reglementare din Franţa a solicitat furnizorului francez de capacitate
satelitară Eutelsat să oprească retransmiterea programului Al
Aqsa TV, care a încetat transmiterea acestor programe în Europa. 2.3. Servicii
media audiovizuale pentru toţi: accesibilitate (articolul 7) Accesibilitatea
serviciilor media audiovizuale pentru toţi cetăţenii UE este un
alt obiectiv‑cheie urmărit de DSMAV. Dispoziţiile acesteia
prevăd ameliorarea în timp a accesului pentru persoanele cu
deficienţe vizuale şi auditive. Toate statele membre au introdus
norme în acest sens, însă punerea lor în aplicare reflectă
diversitatea condiţiilor de piaţă. Unele state membre dispun de
norme statutare sau de autoreglementare extrem de detaliate, în timp ce altele
aplică doar unele dispoziţii cu caracter foarte general sau
limitează obligaţia privind accesibilitatea la serviciile prestate de
difuzorii de servicii publice. 2.4. Libertatea
de expresie: dreptul la informare (articolele 14 şi 15) Pentru a asigura dreptul cetăţenilor
la informare în legătură cu evenimente de importanţă
majoră, statele membre pot întocmi o listă de evenimente pe care le
consideră ca fiind de importanţă majoră pentru societate.
Lista evenimentelor şi măsurile trebuie să fie aprobate de
Comisie. FIFA şi UEFA au introdus o plângere pe
lângă Tribunal, împotriva deciziilor luate de Comisie cu privire la
listele evenimentelor majore întocmite de Belgia şi de Regatul Unit. Era
vorba despre includerea pe aceste liste a întregului turneu final al Cupei
Mondiale FIFA şi a Campionatului European UEFA . Tribunalul a recunoscut posibilitatea
restrângerii libertăţilor fundamentale, din motive imperioase de
interes public, care în acest caz sunt reprezentate de dreptul
cetăţenilor la informare, ca element al libertăţii de
exprimare şi de informare[5]. Tribunalul a examinat îndeaproape elementele
care i-au fost prezentate şi a recunoscut valabilitatea deciziei luate de
Comisie în legătură cu listele evenimentelor de importanţă
majoră aparţinând Belgiei şi Regatului Unit privind includerea
pe acestea a întregului turneu final al Cupei Mondiale FIFA şi a
Campionatului European UEFA. 2.5. Diversitatea
culturală: promovarea operelor europene şi a producţiilor
independente
(articolele 13, 16 şi 17) Pentru a promova diversitatea culturală,
difuzorii trebuie să rezerve o proporţie majoritară din timpul
lor de emisie operelor europene. Ei trebuie, de asemenea, să rezerve cel
puţin 10 % din propriul timp de emisie sau din propriul buget de
programare operelor europene create de producători independenţi. În
ceea ce priveşte serviciile de transmisie video la cerere există o
obligaţie similară. Comisia raportează periodic cu privire la
punerea în aplicare a acestor obligaţii. Ultimul raport[6]
arată că, per ansamblul UE, spaţiul de emisie alocat în medie
operelor europene a crescut de la 62,6 % în 2007 la 63,2 % în 2008. Între 2005
şi 2008 acesta a rămas stabil, la un nivel satisfăcător.
Cota medie de difuzare a producţiilor independente de către toate
canalele de difuzare europene a scăzut uşor în 2008 (34,9 %),
faţă de 2007 (de 35,3 %). Tendinţa generală pe termen
mediu (2005-2008) arată, de asemenea, o uşoară scădere în
cazul operelor independente. Cu toate acestea, rezultatele obţinute
atestă aplicarea satisfăcătoare a articolului 17. Unele state membre au inclus în propria
legislaţie internă norme suplimentare sau mai stricte prin care impun
o creştere a numărului de producţii europene, producţii
independente sau de producţii într-una dintre limbile oficiale ale
ţării[7].
Legislaţia spaniolă impune, de exemplu, societăţilor de
difuziune să rezerve un procent din veniturile lor de exploatare pentru
prefinanţarea filmelor europene destinate micului şi marelui ecran;
un procent de 60 % din această finanţare este rezervat pentru
producţia de lucrări într-una dintre limbile oficiale ale Spaniei.
Această obligaţie a fost atacată în faţa Curţii
Europene de Justiţie[8].
Curtea a confirmat că statele membre pot adopta, ca parte a politicii lor
culturale, măsuri de apărare şi de promovare a uneia sau a mai
multor limbi oficiale. 2.6. Comunicări
comerciale (articolele 10, 11 şi 19- 25) Proporţia spoturilor publicitare şi
de teleshopping din cadrul programelor de televiziune nu poate depăşi
12 minute pe oră. Aplicarea acestei reguli a dat naştere la
discuţii privind conceptul de „spot publicitar”. Monitorizarea practicilor
publicitare din Spania a subliniat utilizarea unor formate comerciale speciale,
cu caracter clar publicitar, denumite „anuncios publicitarios de patrocinio”,
„microespacios”, „spoturi de merchandising”, „spoturi de telepublicitate”
şi „spoturi de morphing” care, potrivit autorităţilor spaniole,
nu se încadrau în categoria spoturilor publicitare şi, prin urmare, nu
intrau sub incidenţa regulii celor 12 minute. În conformitate cu poziţia Comisiei,
Curtea a constatat că un spot publicitar reprezintă orice tip de
transmisiune publicitară difuzată între programe sau în timpul
pauzelor, cu excepţia situaţiei în care aceasta se încadrează
într-o altă categorie de publicitate, reglementată în mod explicit de
DSMAV sau a situaţiei în care, din cauza modului în care este
prezentată, această transmisiune necesită o durată mai mare
decât cea a spoturilor publicitare, numai dacă aplicarea
restricţiilor referitoare la spoturile publicitare conduce la
dezavantajarea formei de publicitate în cauză fără o justificare
valabilă[9].
Cu alte cuvinte, Curtea a adoptat o interpretare largă şi uniformă
a noţiunii de „spot publicitar”, în conformitate cu scopul
articolului 23 din DSMAV, şi anume protejarea telespectatorului de o
cantitate excesivă de publicitate. Comisia a monitorizat practicile de
publicitate în opt state membre pe parcursul perioadei de referinţă.
În unele state membre, limita celor 12 minute pentru spoturile publicitare este
depăşită în mod regulat. Pe baza acestor constatări, au
fost trimise scrisori administrative statelor membre în cauză, iar
discuţiile sunt încă în curs de desfăşurare. Comisia
intenţionează să monitorizeze respectarea de către statele
membre a regulii celor 12 minute şi, dacă este necesar, să
iniţieze proceduri de constatare a neîndeplinirii obligaţiilor[10]. Monitorizarea
practicilor de publicitate a scos de asemenea în evidenţă o serie de
probleme în domeniul comunicării comerciale legate de sponsorizare,
autopromovare şi plasarea de produse. Acest lucru demonstrează
necesitatea clarificării normelor care reglementează diversele forme
de comunicare comercială. Pentru prima
dată, punerea în aplicare a dispoziţiilor calitative privind
publicitatea a fost monitorizată separat pe parcursul perioadei de
referinţă. Dispoziţiile relevante se referă la publicitatea
pentru alcool, discriminarea pe criterii de gen şi publicitatea
adresată minorilor. Analiza conţinutului a fost considerată a fi
metoda cea mai adecvată[11]. În statele membre monitorizate, publicitatea
la alcool reprezintă între 0,8 % şi 3 % din activitatea
totală de publicitate a tuturor serviciilor media audiovizuale, calcul
efectuat pe baza numărului total de spoturi difuzate pe durata perioadei
de monitorizare. În ceea ce priveşte punerea în aplicare a
dispoziţiei relevante din DSMAV, au fost întâlnite foarte puţine
cazuri de infracţiuni clare. Cu toate acestea, o proporţie
semnificativă (peste 50%) a spoturilor publicitare conţinea elemente
care ar putea fi legate de anumite caracteristici interzise de DSMAV,
deşi, având în vedere cerinţele detaliate din DSMAV, ele nu
constituiau o încălcare flagrantă. În ceea ce priveşte punerea în aplicare a
cerinţelor DSMAV privind publicitatea pentru alcool, 22 de state membre au
instituit norme relativ mai stricte[12]
care se referă la canalele de televiziune, produsele cărora li se
face reclamă sau sloturile orare. DSMAV reglementează, de asemenea,
publicitatea orientată către copii. Comunicările comerciale
audiovizuale nu trebuie să afecteze minorii din punct de vedere fizic sau
moral. Aceasta înseamnă că ele nu trebuie să: incite minorii în
mod direct la achiziţionarea sau închirierea unui produs sau serviciu,
exploatând lipsa lor de experienţă sau credulitatea; încurajeze în
mod direct minorii să îşi convingă părinţii sau alte
persoane să achiziţioneze bunurile sau serviciile cărora li se
face publicitate; exploateze încrederea deosebită a minorilor în
părinţi, cadre didactice sau alte persoane; sau să prezinte
minori în situaţii periculoase, în mod nejustificat. Analiza conţinutului celor 100 de spoturi
publicitare cel mai frecvent difuzate a arătat că dispoziţiile
directivei privind protecţia minorilor în publicitate au fost rareori
încălcate. Ca şi în cazul publicităţii pentru alcool,
datorită formulării detaliate a dispoziţiilor relevante, există
puţine încălcări ale DSMAV. Cu toate acestea, tehnicile de
publicitate orientate către minori par a fi deseori utilizate în
publicitatea televizată. Cinci state membre interzic prezenţa
publicităţii în programele pentru copii. Patru state membre impun o
interdicţie parţială sau alte restricţii privind
prezenţa publicităţii în programele pentru copii, fie în timpul
anumitor sloturi orare, fie pentru produse specifice, iar şapte state
membre interzic prezentarea siglelor de sponsorizare în programele pentru copii[13]. Având în vedere
cele de mai sus, pare oportună actualizarea, în 2013, a Comunicării
interpretative a Comisiei privind anumite aspecte ale dispoziţiilor
privind publicitatea televizată din directiva „Televiziune fără
frontiere”[14].
Experienţa dobândită datorită Platformei UE privind
alimentaţia şi Forumului privind sănătatea şi consumul
de alcool, precum şi activităţile desfăşurate în
domeniul publicităţii comportamentale vor fi luate în considerare în
cadrul acestei actualizări. Sunt necesare investigaţii suplimentare
pentru a evalua impactul, din punctul de vedere al expunerii şi al
comportamentului de consum, pe care îl au comunicările comerciale asupra
minorilor, în special în ceea ce priveşte băuturile alcoolice, precum
şi eficacitatea restricţiilor impuse de directivă pentru
realizarea gradului necesar de protecţie, ţinând totodată seama
de raportul costuri/beneficii al activităţilor de monitorizare.
Comisia va iniţia cercetările necesare în 2013. Un alt aspect abordat de DSMAV în domeniul comunicărilor
comerciale este discriminarea bazată pe sex, origine rasială sau
etnică, naţionalitate, religie sau credinţă, handicap,
vârstă sau orientare sexuală. Astfel de discriminări sunt
interzise. Un alt aspect al discriminării este asocierea sistematică
a unei anumite categorii a populaţiei cu roluri sau atitudini specifice. A
fost efectuată o analiză a celor mai frecvent difuzate spoturi
publicitare în opt state membre, din punctul de vedere al discriminării pe
bază de sex şi al stereotipurilor legate de gen. În 21 până la 36 %
din spoturile analizate a fost observată reprezentarea stereotipizată
a rolurilor bărbaţilor şi femeilor. Cu toate acestea,
există diferenţe între statele membre în ceea ce priveşte
asocierea în mod mai sistematic a anumitor funcţii, profesii sau produse
cu un anumit sex. Niciuna dintre ţările care au făcut obiectul
studiului nu este imună la astfel de reprezentări stereotipizate. Statele membre şi părţile
interesate au ridicat chestiunea încadrării sau nu a mesajelor publicitare
transfrontaliere referitoare la jocurile de noroc în domeniul de
competenţă al DSMAV. Articolul 1 alineatul (1)
litera (h) îşi propune să acopere toate formele de „comunicare
comercială audiovizuală” definite ca „imaginea cu sau fără
sunet care este destinată să promoveze, direct sau indirect,
bunurile, serviciile sau imaginea unei persoane fizice sau juridice care
desfăşoară o activitate economică”. Cu toate acestea, DSMAV
nu se aplică ca atare activităţilor având ca temă jocurile
de noroc. 2.7. Iniţiative
de autoreglementare [articolul 4 alineatul (7)] O altă caracteristică
importantă a DSMAV este trimiterea la instrumente legislative alternative,
prin intermediul unor iniţiative de coreglementare/autoreglementare, în
special în materie de publicitate. Strategiile respective trebuie să
poată fi acceptate în majoritate de principalii factori interesaţi
din statele membre în cauză şi să ofere modalităţi
reale de aplicare. Cu excepţia a două dintre ele, în tot restul
statelor membre există sisteme de autoreglementare sau de coreglementare,
sau au fost incluse dispoziţii de încurajare direct în legislaţia
mass-media[15]. În ceea ce
priveşte publicitatea şi marketingul alimentelor pentru copii au fost
de asemenea promovate practici de autoreglementare la nivelul UE, prin
intermediul Platformei de acţiune a UE privind alimentaţia,
activitatea fizică şi sănătatea. Platforma a obţinut
un total de peste 300 de angajamente de la părţile interesate[16]. Comunicarea comercială
responsabilă privind băuturile alcoolice reprezintă de asemenea 25 %
din cele peste 200 de angajamente asumate de membrii Forumului european privind
sănătatea şi consumul de alcool. Prin urmare, autoreglementarea
în materie de marketing şi de publicitate a băuturilor alcoolice s-a
îmbunătăţit în mod substanţial din punct de vedere al
serviciilor media şi al statelor membre vizate. Activităţile
ulterioare vor trebui să determine contribuţia acestor
iniţiative la atingerea nivelului de protecţie necesar şi să
stabilească în ce măsură eficacitatea acestora trebuie
consolidată prin introducerea de definiţii comune. În urma unei
evaluări a Platformei de acţiune privind alimentaţia,
activitatea fizică şi sănătatea[17] s-a ajuns la concluzia că
iniţiativele părţilor interesate în domeniul marketingului
şi al publicităţii au înregistrat progrese
satisfăcătoare, dar că impactul acestora ar putea fi consolidat
în continuare. În contextul acestor platforme, Comisia va susţine
elaborarea unei definiţii mai stricte a criteriilor de vârstă şi
de public aplicabile publicităţii şi marketingului şi
stabilirea unor criterii nutriţionale de referinţă mai coerente
la nivelul întreprinderilor. Statele membre au un rol esenţial în
elaborarea abordărilor sectoriale în materie de autoreglementare, în
special referitor la gestionarea normativelor în mod eficient şi cu
personalul necesar, precum şi referitor la gestionarea reclamaţiilor. În ceea ce priveşte domeniile mai
specifice ale comunicărilor audiovizuale comerciale din programele
destinate copiilor, având ca obiect produsele alimentare/băuturile dulci,
grase sau sărate, statele membre trebuie să încurajeze furnizorii de
servicii media audiovizuale să elaboreze coduri de conduită
referitoare la comunicarea comercială audiovizuală neadecvată
din programele destinate copiilor. 3. Evoluţii
tehnologice recente şi extinderea pieţei serviciilor media
audiovizuale în Europa Apariţia televiziunii „hibride” sau
„conectate”, care integrează elemente de internet şi Web 2.0 în
receptoarele moderne de televiziune, marchează o nouă etapă în
convergenţa internetului şi a televiziunii. În timp ce unii furnizori
oferă un număr limitat de aplicaţii fără acces real la
internet, alţii oferă acces liber pe internet la conţinutul
audiovizual. Mai mulţi operatori majori din Statele
Unite sunt pe cale să-şi lanseze serviciile în UE, iar apariţia
acestor noi platforme va spori fără îndoială presiunea
concurenţială asupra creării, finanţării şi
comercializării operelor europene. Germania şi Italia dispun în prezent de
servicii operaţionale de televiziune conectată, ele urmând a fi
introduse în Franţa şi Regatul Unit. Utilizarea televiziunii
conectate rămâne limitată, în momentul de faţă. Deşi
multe dintre televizoarele vândute în prezent pot fi conectate, doar 20
până la 30% sunt efectiv online. Pe măsură ce tot mai mulţi
cetăţeni au acces la internetul de mare viteză, iar
dispozitivele conectate şi conţinutul disponibil sunt tot mai
numeroase, se poate preconiza că televiziunea conectată se va
dezvolta relativ rapid în următorii câţiva ani. Pe lângă televiziunea difuzată în
mod tradiţional, dispozitivele conectate, cum ar fi tabletele, telefoanele
inteligente şi consolele oferă de asemenea consumatorilor acces la
serviciile de transmisie video la cerere, prin intermediul aplicaţiilor
şi al serviciilor de televiziune de recuperare aparţinând propriilor
platforme hibride de difuzare/difuzare în bandă largă ale
difuzorilor. Estimările prevăd 47 de milioane de dispozitive casnice
conectate în Europa până la sfârşitul anului 2011; sunt incluse aici
televizoarele, consolele de jocuri, receptoarele digitale de televiziune
independente, playerele Blu-ray şi receptoarele digitale de televiziune cu
plată[18]. Atât noile oportunităţi, cât şi
provocările reprezentate de tranziţia la televiziunea conectată
sunt semnificative. Este vorba despre obţinerea unor condiţii de
piaţă echitabile, chestiuni legate de standardizare, accesul la
platformele de bază, costurile de transfer şi „blocarea” (lock-in),
controlul asupra conţinutului şi publicităţii, impactul
asupra eficacităţii măsurilor de promovare a operelor europene,
aspectele legate de drepturile de proprietate intelectuală[19], protecţia minorilor,
protecţia datelor şi educaţia în domeniul media oferită
grupurilor vulnerabile. Prezenta evoluţie tehnologică ar
putea avea drept consecinţă dispariţia graniţelor dintre
difuzarea de programe de radio si televiziune şi furnizarea OTT (over-the-top)
de conţinut audiovizual. Cadrul de reglementare stabilit de DSMAV va
trebui testat în funcţie de evoluţia modelelor de vizionare şi
de furnizare. Este necesară menţinerea unui nivel coerent de
protecţie pentru toate mediile mijloacelor de comunicare audiovizuale,
luând în acelaşi timp în considerare particularităţile lor
respective. Conform unor studii recente, consumatorii suferă prejudicii substanţiale
atunci când utilizează conţinutul digital, inclusiv mijloacele de
comunicare audiovizuale, în special din cauza unor probleme legate de accesul
la conţinut, informaţii neclare sau lipsă şi conţinut
de calitate redusă[20].
Aşteptările telespectatorilor sunt mari şi în ceea ce
priveşte reglementarea conţinutului programelor de televiziune
şi al serviciilor asociate transmisiei video la cerere şi
televiziunii de recuperare[21].
Pentru furnizarea serviciilor de transmisie video la cerere, directiva prevede
deja acelaşi nivel ridicat de protecţie în ceea ce priveşte o
serie de aspecte, printre care identificarea prestatorului de servicii,
interzicerea completă a incitării la ură, precum şi
standarde calitative pentru comunicarea comercială audiovizuală. Un element
important din perspectiva viitorului este nivelul de educaţie în domeniul
media. Educaţia în domeniul media dezvoltă capacitatea de a accesa,
de a înţelege şi de a evalua critic diferite aspecte ale mijloacelor
de informare şi ale conţinutului mediatic şi de a comunica în
diferite contexte. Ca urmare a unei monitorizări realizate pentru Comisie
în perioada de referinţă[22],
s-a constatat că 28 % din populaţia UE avea un nivel de
bază de înţelegere a problemelor de importanţă majoră,
41 % un nivel mediu şi 31 % un nivel avansat. O mare parte din
populaţie (75 % - 80 %) pare a avea un punct de vedere destul de
critic referitor la serviciile media audiovizuale şi este
conştientă de existenţa reglementărilor în acest domeniu.
Cu toate acestea, există anumite segmente ale populaţiei
(populaţia „offline”, tinerii, persoanele cu venituri reduse) în cazul
cărora nivelul de educaţie în domeniul mass-media şi gradul de
informare în ceea ce priveşte reglementarea sunt, în mod evident, mai
scăzute. În ceea ce priveşte tinerii şi modul în care
înţeleg ei publicitatea, studiul a concluzionat că vârsta este doar
unul dintre factorii implicaţi în identificarea publicităţii.
Cunoştinţele în materie de publicitate îi ajută pe tineri
să recunoască intenţia de vânzare, dar identificarea tehnicilor
mai subtile este mai complexă şi, în general, nu se află la
îndemâna majorităţii copiilor. Având în vedere cele de mai sus, progresele
tehnologice trebuie să fie urmărite îndeaproape. Au avut deja loc
discuţii preliminare cu Grupul de lucru al Autorităţilor de
reglementare ale Uniunii Europene în domeniul serviciilor media audiovizuale
şi cu Comitetul de contact. O ulterioară dezbatere cu
părţile interesate va contribui la elaborarea unei reacţii
politice a UE vizând maximizarea oportunităţilor pentru
cetăţeni şi sectorul audiovizual european, şi abordarea
provocărilor politice ridicate de televiziunea conectată. Comisia va aprofunda analiza sa în lunile
următoare şi va lansa un proces de consultare mai amplu în vederea
elaborării unui document de politică privind televiziunea
conectată. 4. Concluzii Per ansamblu, cadrul european de
reglementare al serviciilor media audiovizuale s-a dovedit bine echilibrat
şi a deservit bine cetăţenii şi întreprinderile. Cu toate
acestea, trebuie acordată atenţie unor elemente, în special în
domeniul comunicărilor audiovizuale comerciale, unde o serie de aspecte
implicate trebuie să fie în continuare monitorizate şi evaluate, în
scopul de a consolida eficienţa cu care normele îşi ating
obiectivele, în special în ceea ce priveşte protecţia minorilor în
diferite medii ale mijloacelor de comunicare audiovizuale. Preconizata
actualizare a Comunicării interpretative în ceea ce priveşte anumite
aspecte ale dispoziţiilor privind publicitatea televizată în directiva
„Televiziune fără frontiere” va oferi clarificări ale unor
aspecte specifice din acest domeniu. Se impun eforturi suplimentare pentru a da
amploare, a sprijini şi a crea bune practici referitoare la coduri de
conduită privind comunicările comerciale neadecvate legate de
alimente cu un conţinut ridicat de grăsimi, sare sau zahăr
destinate copiilor. Eficacitatea acestor coduri de conduită trebuie
să fie evaluată în continuare. Progresele tehnologice previzibile ar putea
face dificilă diferenţierea difuzării de programe de radio
şi televiziune de furnizarea OTT de conţinut audiovizual. În
consecinţă, ar putea fi necesară testarea cadrului actual de
reglementare stabilit de DSMAV în funcţie noile modele de vizionare şi
de furnizare, luând în considerare obiectivele politicilor conexe, cum ar fi
protecţia consumatorilor şi nivelul de educaţie în domeniul
media. Deoarece impactul posibil pe piaţă
şi cadrul de reglementare nu sunt încă perfect clare, trebuie
efectuată o evaluare completă a situaţiei actuale şi
viitoare. Comisia a lansat o dezbatere deschisă cu părţile
interesate, referitoare la furnizarea OTT de conţinut audiovizual şi
va aprofunda această analiză în următoarele luni, în vederea
elaborării unui document de politică privind televiziunea conectată.
[1] Au fost incluse după caz evoluţii din 2011. [2] Observatorul Audiovizual European. [3] Filme de scurt sau lung metraj, cataloage de programe
TV, filmele de animaţie, documentare, programe de formare, muzică
şi arhive. [4] http://europa.eu/rapid/pressReleasesAction.do?reference=SPEECH/11/6&format=HTML&aged=0&language=EN&guiLanguage=en. [5] Cazurile T-385/07, T-55/08 şi T-68/08, FIFA/UEFA/Comisia,
17.2.2011. [6] COM(2010) 450. [7] A
se vedea documentul Comitetului de contact http://ec.europa.eu/comm/avpolicy/reg/tvwf/contact_comm/index_en.htm. [8] Cauza C-222/07, UTECA, 5.3.2009. [9] Cauza C-281/09, Comisia/Spania, 24.11.2011. [10] Pentru
a cunoaşte rezultatele activităţii de monitorizare anterioare,
consultaţi rapoartele disponibile la adresa:
http://ec.europa.eu/avpolicy/reg/tvwf/implementation/reports/index_en.htm.
Toate statele membre vor fi fost monitorizate până la sfârşitul
anului 2012. [11] Analiza conţinutului este o tehnică de cercetare
vizând descrierea obiectivă, sistematică şi cantitativă a
conţinutului vădit al comunicării. Pentru mai multe detalii, a
se vedea documentul de lucru al serviciilor Comisiei. [12] A se vedea documentul Comitetului de contact
http://ec.europa.eu/comm/avpolicy/reg/tvwf/contact_comm/index_en.htm . [13] A
se vedea documentul Comitetului de contact http://ec.europa.eu/comm/avpolicy/reg/tvwf/contact_comm/index_en.htm. [14] JO C 102, 28.4.2004, p. 2, a se vedea anexa. [15] A se vedea documentul Comitetului de contact
http://ec.europa.eu/comm/avpolicy/reg/tvwf/contact_comm/index_en.htm. [16] http://ec.europa.eu/health/nutrition_physical_activity/platform/platform_db_en.htm [17] http://ec.europa.eu/health/nutrition_physical_activity/docs/evaluation_frep_en.pdf [18] IHS Source Digest. [19] A se vedea, de asemenea, Cartea verde privind difuzarea
on-line a operelor audiovizuale, COM (2011) 427 final. [20] Europe Economics: Digital Content Services for
Consumers: Evaluarea probleme întâlnite de consumatori (2011): http://ec.europa.eu/justice/consumer-marketing/files/empirical_report_final_-_2011-06-15.pdf; Rezultatele detaliate ale sondajului: http://ec.europa.eu/justice/consumer-marketing/files/empirical_report_final_appendix_9_2011-06-15.pdf [21] Ipsos MORI, Protecting Audiences in a Converged World, ianuarie
2012. [22] Institutul Tehnologic Danez şi Asociaţia
europeană pentru interesele telespectatorilor, Testing and Refining
Criteria to assess Media Literacy levels in Europe, aprilie 2011.