EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52014DC0112
REPORT FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL on the implementation of the provisions concerning producer organisations, operational funds and operational programmes in the fruit and vegetables sector since the 2007 reform
KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE puu- ja köögiviljasektori tootjaorganisatsioone, rakendusfonde ja rakenduskavu käsitlevate sätete rakendamise kohta alates 2007. aasta reformist
KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE puu- ja köögiviljasektori tootjaorganisatsioone, rakendusfonde ja rakenduskavu käsitlevate sätete rakendamise kohta alates 2007. aasta reformist
/* COM/2014/0112 final */
KOMISJONI ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE puu- ja köögiviljasektori tootjaorganisatsioone, rakendusfonde ja rakenduskavu käsitlevate sätete rakendamise kohta alates 2007. aasta reformist /* COM/2014/0112 final */
SISUKORD 1............ 2007. aasta reform.. 3 2............ Säästvate rakenduskavade riiklikud
strateegiad. 4 3............ Sektori areng: olulised küsimused. 5 4............ Tootjaorganisatsioonid. 5 5............ Rakendusfondid ja ELi rahaline toetus
rakenduskavadele. 7 5.1......... Rakenduskavade kogukulud ja ELi
finantsabi 7 5.2......... Riiklik finantsabi ja ELi-poolne
hüvitamine. 9 6............ Rakenduskavad: meetmed ja elluviidud
tegevuse liigid. 9 7............ Liikmesriikidepoolne riiklike
strateegiate vahehindamine. 11 7.1......... Rakenduskavades seatud eesmärkide
täitmise suunas tehtud edusammud. 11 7.2......... Puudused riiklike strateegiate juhtimises. 12 7.2.1...... Puudused riiklike strateegiate koostamisel 12 7.2.2...... Puudused riiklike strateegiate järelevalves
ja hindamises. 13 8............ Järeldused ja soovitused. 13 KOMISJONI
ARUANNE EUROOPA PARLAMENDILE JA NÕUKOGULE puu-
ja köögiviljasektori tootjaorganisatsioone, rakendusfonde ja rakenduskavu
käsitlevate sätete rakendamise kohta alates 2007. aasta reformist („Aruanne
puu- ja köögivilja korra kohta”) 1. 2007. aasta reform 1996. aasta reformiga sai
tootjaorganisatsioonidest puu- ja köögiviljasektorit käsitleva ELi korra
nurgakivi. Eesmärk oli tugevdada tootjate seisundit nõudluse suurema koondumise
korral ning lõimida keskkonnaküsimused puu- ja köögiviljade tootmisse ja
turustamisse. Tootjaorganisatsioonid said esmakordselt ELi toetust
rakenduskavade elluviimiseks vajalikesse rakendusfondidesse tehtavate maksete
vormis. 2007. aasta reformi eesmärk oli
tootjaorganisatsioonide seisundit veelgi tugevdada. Kättesaadavaks tehti laiem
valik vahendeid, et võimaldada neil turukriise ennetada ja nendega toime tulla.
Töötati välja stiimulid, et ergutada tootjaorganisatsioonide ühinemist,
tootjaorganisatsioonide liitude teket ja riikidevahelist koostööd. Erilist
rõhku pandi keskkonnakaitsele; tootjaorganisatsioonidelt nõuti
keskkonnakulutuste miinimumtaseme lisamist oma rakenduskavadesse. Liikmesriigid pidid esmakordselt koostama säästvate
rakenduskavade riikliku strateegia, lisades sellele konkreetse
keskkonnaraamistiku. 2007. aasta reformiga kaotati sektoris
eksporditoetused ja tootmiskohustusega sidumata toetused töötlemiseks ette
nähtud puuviljadele. Toetuse eraldamist tootjarühmade loomise edendamiseks ja
investeerimiseks eesmärgiga saada viie aasta jooksul täieõiguslikeks
tootjaorganisatsioonideks piirati liikmesriikidega, kes ühinesid ELiga 1. mail
2004 või hiljem, äärepoolseimate piirkondade ja Egeuse mere väikesaartega. Käesolev aruanne vastab nõukogu määruse (EÜ) nr 1234/2007[1] artikli 184 lõikele 4. Aruanne põhineb eeskätt liikmesriikide esitatud
teabel ELi puu- ja köögivilja kava rakendamise kohta nende territooriumil ja
eelkõige komisjonile saadetud aasta- ja hindamisaruannetes sisalduval teabel[2]. Nimetatud aruanded põhinevad peamiselt 2008.–2010. aasta andmetel[3]. Ühise põllumajanduspoliitika (ÜPP)
2020. aasta reformiga ei tehta ELi puu- ja köögiviljasektorit käsitlevas
korras suuri muudatusi, mis tähendab, et tootjaorganisatsioonidele antakse ELi
toetust ikka ainult rakenduskavade kaudu, kahe olulise erandiga: a)
tootjaorganisatsioonide liit võib nüüd rakendusfondi moodustada liitunud
tootjaorganisatsioonide rahalise osalusega ja ELi finantsabiga ning b)
laiendatakse kriiside ennetamise ja ohjamise vahendite paketti[4]. Järgmine oluline
muudatus on ELilt tootjarühmadele antava toetuse üleminek esimeselt sambalt
teisele ja selle kättesaadavaks tegemine kõigile liikmesriikidele[5]. 2. Säästvate rakenduskavade riiklikud strateegiad Pärast 2007. aasta reformi koostasid 23
liikmesriiki säästvate rakenduskavade riiklikud strateegiad, mis sisaldavad
keskkonnameetmete riiklikku raamistikku[6].
Kõikides keskkonnameetmete raamistikes on tehtud komisjoni nõutud muudatused[7]. Liikmesriikide esitatud
keskkonnameetmete raamistike hindamise menetlus komisjonis ning samuti
ettepanekute läbivaatamine pärast komisjoni muutmisnõudeid olid aga nii
komisjoni talituste kui ka riiklike pädevate asutuste jaoks oluline
halduskoormus. Komisjoni rakendusmäärusega (EL) nr 543/2011[8] on kehtestud täpsed
nõuded tootjaorganisatsioonide rakenduskavade ning liikmesriikide riiklike
strateegiate järelevalvele ja hindamisele (sealhulgas ühised tulemuslikkuse
näitajad[9])
ja liikmesriikide aastaaruannetele. Kõnealustes nõuetes on võetud arvesse
Euroopa Kontrollikoja vahetult enne 2007. aasta reformi antud soovitusi[10]. Liikmesriikide kohta esitatud hindamisnõuded hõlmasid riiklike
strateegiate vahehindamise läbiviimist 2012. aastal. Järelevalve- ja hindamissüsteemide ühtsuse tagamiseks
on komisjon töötanud välja ühise arusaama rakenduskavade ja riiklike
strateegiate järelevalve- ja hindamisnõuete kohta[11]. Sellega on kaasnenud
tarkvaraarendused, sealhulgas liikmesriikide aastaaruannete andmete kvaliteedi
automaatkontrollide kohaldamise süsteem ja aastaaruannete andmebaas alates
2004. aastast, mis võimaldab teha ad hoc analüüse. Puu- ja
köögivilja korda käsitlevad uued veebileheküljed komisjoni veebisaidil Europa
annavad üldsusele juurdepääsu riiklikele strateegiatele, keskkonnameetmete
raamistikele ja 2012. aasta hindamiste aruannetele[12]. 3. Sektori areng: olulised küsimused Ajavahemikul 2003–2010 vähenes järk-järgult
veidi (–6 %) kogu ELi puu- ja köögiviljakasvatuse all olev maa-ala ning
järsem oli langus puu- ja köögiviljakasvatusega tegelevate põllumajanduslike
majapidamiste arvus (–39,1 %). Langused olid järsemad kui kasutatava
põllumajandusmaa kogupindala ja põllumajanduslike majapidamiste koguarvu
vähenemine (vastavalt –0,7 % ja –20,0 %). Samasugune suundumus ilmnes EL 15 riikides
(–6,3 % puu- ja köögiviljakasvatuse aluse maa ning –26,3 % puu- ja
köögiviljakasvatusega tegelevate põllumajanduslike majapidamiste puhul) ja
EL 12 riikides (–5,1 % ja –47,7 %). Üldiselt suurenes puu- ja
köögiviljakasvatuse alune keskmine maa-ala põllumajandusliku majapidamise kohta
(EL 27, EL 15 ja EL 12 riikides vastavalt kuni 1,9; 3,0 ja 0,8
hektarit), kuna tootmine koondus väiksema arvu põllumajanduslike majapidamiste
kätte[13]. Aastatel 2004–2010 vähenes ELis veidi ka puu- ja
köögiviljatoodangu maht (võrreldes aastatega 2004–2006 langes puu- ja
köögiviljade keskmine toodang 2008.–2010. aastal 3 %). Samal ajavahemikul
kasvas veidi puu- ja köögiviljatoodangu väärtus jooksevhindades (võrreldes
aastatega 2004–2006 kasvas puu- ja köögiviljatoodangu keskmine väärtus
2008.–2010. aastal 6,5 %)[14]. Mõne tootega seotud püsiv ebakindlus turul on veel üks oluline
2007. aasta reformile järgnenud suundumus. Turukriisid tekkisid
2009. aastal (nt virsikud ja nektariinid, tomatid) ja 2011. aastal (E.
coli kriis, millele järgnes uus virsikute ja nektariinide turu kriis). Lõpuks võis 2008. aasta finants- ja
majanduskriis mõjutada mitmes liikmesriigis puu- ja köögiviljade sisetarbimist
(väiksema nõudluse tõttu), juurdepääsu eksporditurgudele ja laenudele,
sisendikulusid ja muid tegureid,[15]
mis võisid mõjutada tootjaorganisatsioonide ja nende rakenduskavade
tulemuslikkust. 4. Tootjaorganisatsioonid 2010. aastal oli 23 liikmesriigis
1 599 tunnustatud tootjaorganisatsiooni[16].
2007. aasta reformi võimaliku mõju kohta saab teha mõned esialgsed
järeldused[17]. Suurem organiseerituse tase. Aastatel 2008–2010 suurenes tootjaorganisatsioonide
/ tootjaorganisatsioonide liitude turustatud ELi puu- ja
köögiviljatoodangu koguväärtuse osakaal veelgi. 2010. aastal oli
organiseerituse tase umbes 43,0 % (43,9 %, kui ka tootjarühmad kaasa
arvata). Graafik 1. Puu- ja köögiviljasektor –
organiseerituse tase liikmesriigiti (2010) Legend: tootjarühmad
tootjaorganisatsioonid Allikas:
EC-DG AGRI-C.2 – arvutused liikmesriikide edastatud andmete alusel (2010.
aasta aruanded). (a)
Tootjaorganisatsioonide paranenud atraktiivsus. Kõigi nende puu- ja köögiviljatootjate osakaal, kes on
tootjaorganisatsioonide liikmed, on jätkuvalt kasvanud (10,4 %st
2004. aastal 16,5 %ni 2010. aastal). (b)
Tootjaorganisatsioonide liitude suurenenud
atraktiivsus. Võrreldes reformieelse olukorraga ei
kasvanud 2008.–2010. aastal kiiremini mitte ainult tootjaorganisatsioonide
liitude arv (2010. aastal 55), vaid suurenes oluliselt ka nende
tootjaorganisatsioonide arv ja osakaal, kes on tootjaorganisatsioonide liitude
liikmed (2010. aastal vastavalt 459 ja 28,7 %). Siiski on mitmes liikmesriigis ·
organiseerituse tase endiselt madal (vt graafik),
tootjaorganisatsioonid on väikesed nii tootjatest liikmete arvult kui ka
turutoodangu koguväärtuse poolest ning ·
ainult väike arv puu- ja köögiviljatootjaid on
tootjaorganisatsioonide liikmed. Seega on enamik tootjaid ELi puu- ja
köögiviljasektori korrast otsese kasu saajate hulgast välja jäetud[18]. Lisaks esineb mõnes liikmesriigis vaatamata
riigi tasandil tehtud edusammudele ikka märkimisväärset piirkondlikku
tasakaalustamatust puu- ja köögiviljatootjate organiseerituse tasemes. Näide
sellest on Itaalia, kus suhteliselt kõrge organiseerituse tase (umbes
47 %) riigis on mõne põhjapoolse piirkonna organiseerituse kõrge ja mitme
muu piirkonna madala taseme tulemus[19]. Tootjaorganisatsioonide arengut mõnes
piirkonnas või isegi liikmesriigis tervikuna[20]
võivad piirata erinevad tegurid. Nende seas on ajalooliselt seotud
sotsioloogilised mustrid, nagu vastastikuse usalduse puudumine,
süstemaatiline kahtlustamine ja kiusatus kasutada ära teiste tehtud tööd selle
eest maksmata (nn parasiitlus). Hall majandus võib samuti olla järgmine
oluline põhjus tootjaorganisatsioonidega mitte ühinemiseks: maksude (eeskätt
käibemaksu) maksmata jätmise tulemusena saavad organiseerumata
põllumajandustootjad suuremat kasumit (hallis majanduses) kui need, kes
kuuluvad tootjaorganisatsioonidesse ja on kohustatud austama õigusraamistikku.
Lisaks müüvad paljud tootjad ainult kohalikul või piirkondlikul turul või
otsemüügi teel ja on seetõttu vähem huvitatud eelistest, mida
tootjaorganisatsioonid neile pakkuda võiksid. Veel üht tootjaorganisatsioonide arengu võimalikku takistust esindab
tootjaorganisatsioonina tunnustuse saamise, rakenduskavale heakskiidu ja
seejärel riigi rahalisele toetusele juurdepääsu saamise menetluste keerukus[21]. Selline keerukus võib heidutada väiketootjaid, kellel puudub vajalik
pädevus või kes leiavad, et korra järgimise eelised on väiksemad kui kaasnevad
halduskulud. Järgmine tegur, mis vähendab tootjaorganisatsioonide atraktiivsust,
võib olla tootjate ettekujutus, et on olemas väga suur risk kaotada avaliku
sektori rahalised toetused, mis võib seada tootjaorganisatsiooni
ellujäämise ohtu. Seega on tunnustamiskriteeriumide täitmine, eriti liikmete
miinimumarv, demokraatlik kontroll, toodete turule laskmine ja alltöövõtt,
tootjaorganisatsiooni jaoks otsustava tähtsusega, et tunnustamine säiliks[22]. 5. Rakendusfondid ja ELi rahaline toetus rakenduskavadele 5.1. Rakenduskavade kogukulud ja ELi finantsabi Puu- ja köögiviljasektori tootjaorganisatsioonid
võivad moodustada rakendusfondi, mida võib kasutada ainult liikmesriikide
heakskiidu saanud rakenduskavade rahastamiseks. Fondi rahastatakse
tootjaorganisatsiooni liikmete või tootjaorganisatsiooni enda rahalisest
toetusest ja ELi finantsabist[23]. ELi finantsabi suhtes
kohaldatakse kahekordset ülempiiri[24]: (1)
ülempiir on 4,1 % tootjaorganisatsiooni
turustatud toodangu väärtusest (seda protsenti võib tõsta 4,6 %-le, kui
summat, mis ületab 4,1 %, kasutatakse üksnes riskide vältimise ja
juhtimise meetmeteks); (2)
see ei saa olla suurem kui 50 % tegelikest
kuludest. Tegemist on ülempiiriga, mida võib tõsta teatud juhtudel
60 %-le, näiteks rakenduskavade puhul, mille on esitanud ELiga
1. mail 2004 või hiljem ühinenud liikmesriikide tootjaorganisatsioonid
(enne 2013. aasta lõppu rakendatavate meetmete jaoks),
tootjaorganisatsioonid nendest liikmesriikidest, kus tootjaorganisatsioonid
turustavad vähem kui 20 % puu- ja köögiviljatoodangust, või tootjaorganisatsioonid
äärepoolseimatest piirkondadest. Graafik 2.
Rakenduskavade kogukulud ja ELi finantsabi (2004–2010) Legend: kogukulu
(mln eurot) ELi finantsabi (mln
eurot) Allikas:
EC-DG AGRI-C.2 – arvutused liikmesriikide edastatud andmete alusel
(2004.–2010. aasta aruanded). Graafikust 2 nähtub, et 2007. aasta
reformiga on rakenduskavade kogukulud ja seotud ELi finantsabi märkimisväärselt
suurenenud. 2007. aasta
reformi võimaliku mõju kohta saab teha mõned esialgsed järeldused[25]: ·
nii rakenduskava rakendanud tootjaorganisatsioonide
arv kui ka osakaal on reformi tulemusel suurenenud (umbes ¾ tunnustatud
tootjaorganisatsioonide koguarvust aastatel 2008–2010); ·
rakenduskavadega seotud kulutuste kasv, sealhulgas
ELi finantsabi, on seotud nii rakenduskava ellu viivate tootjaorganisatsioonide
arvu kui ka keskmise majandusliku suuruse (turustatud toodete väärtus) kasvuga; ·
isegi 2007. aasta reformiga jääb ELi üldine
finantsabi alla 4,1 %se ülempiiri asjaomaste tootjaorganisatsioonide
turustatud toodangu väärtusest ja moodustab siiski väga väikese protsendi
(1,1–1,3 %) ELi puu- ja köögiviljatoodangu koguväärtusest; ·
kõige suuremad tootjaorganisatsioonid (umbes
18 % kõigist tootjaorganisatsioonidest, kogukäibega rohkem kui 20 miljonit
eurot) saavad umbes 70 % ELi finantsabist. ELi abi sellise asümmeetrilise
jaotuse juured on toetusmehhanismis, mille kohaselt toetus suureneb koos
turustatud toodangu väärtusega. 5.2. Riiklik finantsabi ja ELi-poolne hüvitamine Komisjon andis teatavatele liikmesriikidele määruse (EÜ) nr 1234/2007
artikli 103e alusel loa anda riiklikku finantsabi nendele
tootjaorganisatsioonidele, kes tegutsevad piirkondades, kus puu- ja
köögiviljasektori tootjate organiseerituse tase[26]
on eriti madal. Asjaomaste liikmesriikide taotluse korral on EL riigi antud
finantsabi osaliselt hüvitanud[27]. 2008.–2010. aastal kasutasid seda vahendit
ainult kuus liikmesriiki (ES, HU, IT, PT, RO ja SK), kelle antud abi aasta
keskmine kogusumma oli 12,2 miljonit eurot, mille EL osaliselt hüvitas. Kuigi
teistes liikmesriikides on piirkondi, mis vastaksid riikliku finantsabi
nõuetele (madal organiseerituse tase), on nad otsustanud seda mitte kasutada.
Osaliselt võib põhjuseks olla see, et liikmesriigid peavad rahastama kogu antud
toetuse või osa sellest. Enne kui komisjon annab loa riikliku finantsabi
andmiseks või selle osaliselt hüvitamiseks, tehakse eelmistes taotlustes ja
aastaaruannetes esitatud andmete ristkontrolle. Kui leitakse vastuolusid,
peatatakse menetlus kuni vigade parandamiseni (aastaaruannetes ja/või riikliku
finantsabi taotluses). Komisjoni otsuse kiirus sõltub riiklike asutuste
operatiivsusest tuvastatud vastuolude parandamisel. Praegune menetlus on
riiklike asutuste jaoks väga koormav. Mõnel juhul saadavad liikmesriigid täpset
teavet märkimisväärse hilinemisega. Seepärast, kuigi komisjonil on riikliku
finantsabi andmise loa heakskiitmiseks tähtaeg, pikendatakse nimetatud tähtaega
alati, sest on vaja selgitusi, parandusi ja seletusi. Riikliku finantsabi
hüvitamise taotlused käivad läbi samasuguse tee. 6. Rakenduskavad: meetmed ja elluviidud tegevuse liigid Tabelist 4 nähtub, et ajavahemikul 2008–2010
olid rakenduskavadega seotud aastased kulud (keskmiselt 1 252,1 miljonit
eurot) seotud peamiselt turustamise parandamise (24,0 % kogusummast) ja
keskkonnameetmetega (23,8 %), millele järgnesid tootmise planeerimise
(22,2 %) ja toodete kvaliteedi parandamise või säilitamise meetmed
(20,3 %). Kriiside ennetamise ja ohjamise vahendeid
kasutati väga vähe (35,6 miljonit eurot; 2,8 % aasta keskmisest
kogukulust) ja veelgi vähem kasutati vahendeid koolitus- ja nõustamisteenusteks
või teadustööks ja katsetootmiseks. Ajavahemikul 2008–2009 rakenduskavades ellu
viidud tegevuste liigid: ·
materiaalsete investeeringutega (tootjaorganisatsioonide rajatistesse või tootjaorganisatsioonide
liikmete põllumajanduslike majapidamiste hoonetesse) seotud kulud moodustasid
keskmiselt 517,5 miljonit eurot (41,3 % kogukulust rakenduskavadele).
Investeeringute eesmärk oli peamiselt toodete turustamise parandamine
(15,9 % kogukulust; 64,1 % rakenduskavades) ja tootmise planeerimine
(15,4 %; 56,6 % rakenduskavades), millele järgnes toodete kvaliteedi
parandamine või säilitamine (5,6 %; 29,6 % rakenduskavades).
Keskkonnaga seotud materiaalsed investeeringud[28]
moodustasid keskmiselt 3,0 % kogukuludest (ja olid lülitatud 34,5 %
rakenduskavadesse). Tabel 4. Erinevatele meetmetele suunatud rakenduskavade kulud ja nende
tootjaorganisatsioonide arv, kes lisasid erinevad meetmed oma rakenduskavadesse
(2008.–2010. aasta keskmine) || Kulud || Asjaomased tootjaorganisatsioonid || Miljonit eurot || % kogukulust || Arv || % koguarvust Tootmise planeerimise meetmed || 277,9 || 22,2 % || 924 || 77,8 % Toodete kvaliteedi parandamise ja säilitamise meetmed || 254,7 || 20,3 % || 1 097 || 92,4 % Turustamise parandusmeetmed || 300,9 || 24,0 % || 1 009 || 85,0 % Teadustöö ja katsetootmine || 10,7 || 0,9 % || 130 || 11,0 % Koolitus- ja nõustamisteenused || 22,8 || 1,8 % || 388 || 32,7 % Kriiside ennetamise ja ohjamise vahendid || 35,6 || 2,8 % || 192 || 16,2 % Keskkonnameetmed || 298,3 || 23,8 % || 1 103 || 92,9 % Muud meetmed || 51,0 || 4,1 % || 1 063 || 89,6 % Kõik rakenduskavad || 1 252,1 || 100,0 % || 1 187 || 100,0 % Allikas: EC-DG AGRI-C.2 — arvutused
liikmesriikide esitatud andmete alusel (2008.–2010. aasta aruanded). ·
Keskkonnameetmeid
rakendati 92,9 % rakenduskavades, mille keskmine aasta kogukulu oli
298,3 miljonit eurot, mis vastab 23,8 %-le rakenduskavade aastasest
kogukulust. Rakendatud meetmete peamised liigid olid seotud jäätmete hulga
vähendamise ja jäätmekäitlusega (78,0 miljonit eurot; 34,2 %
rakenduskavades) ja integreeritud tootmisega (72 miljonit eurot; 25,4 %
rakenduskavades), mis kokku hõlmasid umbes 2/3 keskkonnameetmetega seotud
kogukuludest, millele järgnesid keskkonnaga seotud materiaalsed investeeringud
(38,1 miljonit eurot; 34,5 % rakenduskavades). 2012. aasta augustis loobuti pakendikäitlusega seotud keskkonnameetmete
toetamisest nende meetmete kohaldamisest saadud kogemuste alusel. Ootuste
kohaselt ergutab see kulutõhusamate keskkonnameetmete rakendamist ja vähendab
liidu korra juhtimisega seotud kulusid[29]. ·
Kriiside ennetamise ja ohjamise vahendite (väga vähene) kasutamine puudutas peamiselt saagi kindlustamist
(keskmine aastane kulu 13,9 miljonit eurot 67 rakenduskavas), müügiedendust ja
teabevahetust (11,9 miljonit eurot 60 rakenduskavas) ning toodete turult
kõrvaldamist (8,3 miljonit eurot 73 rakenduskavas). Saagi toorelt koristamist,
koristamata jätmist, koolitamist ja usaldusfondide moodustamist samahästi kui
ei kasutatud. Lisaks menetluste keerukusele võib kriiside ennetamise ja
ohjamise vahendite väga vähene kasutamine olla tingitud paljude tootjaorganisatsioonide
väiksusest; hõlmatud toodete väikeste mahtude, turult kõrvaldamise toetuse
väikese summa ja/või kasutada olevate rahaliste vahendite piiratuse tõttu on
praegused kriiside ennetamise ja ohjamise vahendid väikeste
tootjaorganisatsioonide arvates ebatõhusad või ei paku neile lihtsalt huvi. 7. Liikmesriikidepoolne riiklike strateegiate vahehindamine 19 liikmesriiki saatsid komisjonile aruande oma riikliku strateegia
2012. aasta hindamise kohta. Aruannetes antakse pärast 2007. aasta
reformi rakendatud rakenduskavade mõju kohta esimene vahehinnang ja juhitakse
tähelepanu mõne riikliku strateegia juhtimises tuvastatud puudustele. 7.1. Rakenduskavades seatud eesmärkide täitmise suunas tehtud edusammud BE, CY, CZ, DK, DE, ES, FR, HU, IT, NL, AT, PT
ja UK saadetud 2012. aasta hindamisaruannete analüüsi põhjal võib teha
järgmised järeldused[30]. (1)
Enamikus liikmesriikides annavad rakenduskavad
positiivse panuse selliste peamiste eesmärkide saavutamisse nagu
tootjaorganisatsioonide liikmete toodete turule laskmise edendamine, tootmise
nõudluse järgi kohandamine (kvaliteedi ja kvantiteedi tähenduses) ning
tootjaorganisatsioonide konkurentsivõime parandamine. (2)
Mõnes liikmesriigis (nt CY, CZ, DE, HU, IT, UK)
aitavad rakenduskavad kaasa ka tootjaorganisatsioonide turustatud toodete
kaubandusliku väärtuse suurendamisele ja tarnete koondamise edendamisele (nt
CY, CZ, DK, ES, HU, IT, PT). (3)
Põhjused, miks teistes liikmesriikides aitavad
rakenduskavad tootjaorganisatsioonide turustatud toodete kaubandusliku väärtuse
suurendamisele ja tarnete koondamise edendamisele kaasa vähe või üldse mitte,
võivad olla seotud turustusahelas olevate tootjaorganisatsioonide püsivalt
väikese läbirääkimisjõuga, mille põhjuseks on nende väike arv ja väiksus mõnes
asjaomases liikmesriigis (nt Portugalis) ja teistes asjaomastes liikmesriikides
(nt Madalmaades) juba saavutatud organiseerituse kõrge tase. (4)
Näib, et enamikus liikmesriikides aitavad
rakenduskavad järgmiste eesmärkide saavutamisele kaasa vähe või üldse mitte: –
Tootmiskulude optimeerimine. Hindamisaruannete kohaselt on see ilmselt rohkem seotud väliste
teguritega, nagu sisendhindade tõus (nt BE-VL, FR) või raskused kulude
muutumise hindamise ja neist teatamisega, mis on tingitud muu hulgas
teadmatusest lähteolukorra kohta, kui sellega, et see ei ole
tootjaorganisatsioonide ja/või nende liikmete peamine mure. –
Tootjahindade stabiliseerimine. Mõnest aruandest (nt ES, FR, IT) nähtub, et see on tingitud peamiselt
teatavate tootjaorganisatsioonidele kättesaadavate kriisiohje- ja
kriisiennetusvahendite vähesest tõhususest ja/või asjaolust, et liiga vähesed
tootjaorganisatsioonid neid vahendeid kasutavad. –
Tootjaorganisatsioonide atraktiivsuse
parandamine. Aruannetes on osutud liikmete arvu
piiratud suurenemise või lausa vähenemise erinevatele põhjustele, nagu sektoris
juba saavutatud väga kõrge organiseerituse tase (nt BE-VL),
tootjaorganisatsiooniga ühinemise väga ranged nõuded (nt NL) ning isegi ELi
õigusaktides sätestatud teatavate eeskirjade ebaselgus (nt UK). –
Mõnele keskkonnaeesmärgile, nt maastikukaitse, kliimamuutuste leevendamine, õhukvaliteedi
säilitamine ja jäätmete tekitamise vähendamine, aidatakse kaasa vähe või
üldse mitte. Kui mõnel juhul on selle põhjus tootjaorganisatsioonide või
nende liikmete poolne suunatud meetmete vähene või olematu kasutuselevõtt (nt
DK), siis teistel juhtudel on põhjus selles, et mõni eesmärk ei kuulunud
riikliku keskkonnameetmete raamistiku prioriteetide hulka (nt CY, CZ, PT).
Lisaks nähtub 2012. aasta hindamise aruandest, et teatud liikmesriikide (nt BE,
ES, FR, NL) puhul puuduvad selged tõendid, et rakenduskavad aitavad kõnealuste
keskkonnaeesmärkide täitmisele kaasa. 7.2. Puudused riiklike strateegiate juhtimises 7.2.1. Puudused riiklike strateegiate koostamisel Aruannetes on kindlaks tehtud kaks olulist
puudust mõne liikmesriigi riiklikus strateegias: ·
Mõnele prioriteedile keskendumise asemel võeti
vastu liiga palju eesmärke. Seetõttu valiti liiga palju
rahastamiskõlblikke meetmeid ja tegevuse liike, mille üheks põhjuseks oli
sidusrühmade ebapiisav kaasamine riikliku strateegia väljatöötamisse. Selle
tulemusel rakendasid tootjaorganisatsioonid tõhusalt vaid väikese arvu meetmeid
ja tegevuse liike, panustades ainult teatud eesmärkidesse, või vastupidi,
avaliku sektori toetus hajutati paljude eri eesmärkide täitmisele suunatud
meetmete vahel, mille tulemust ja mõju oli raske hoomata. ·
Erinevatel seatud eesmärkidel puudusid
konkreetsed eelnevalt määratletud sihid. See oli 2012. aasta hindamise
juures üks peamistest raskustest, sest puudusid võrdlusalused, mille abil oleks
võinud toetust saanud meetmete tulemuslikkust objektiivselt hinnata. 7.2.2. Puudused riiklike strateegiate järelevalves ja hindamises Mitme liikmesriigi aruannetest nähtub samuti,
et 2012. aasta hindamise läbiviimisel oli peamine raskus suur hulk tootjaorganisatsioonide
aastaaruannetes ebakorrektselt esitatud tulemuslikkuse näitajaid. See ei
takistanud mitte ainult teatud analüüside tegemist, vaid tekitas ka ohu
kahjustada hindamiste põhjal tehtud järelduste usaldusväärsust. See näib olevat asjaomaste liikmesriikide koostatud riiklike
strateegiate järelevalve ja hindamise süsteemidega seotud kahe olulise puuduse
tagajärg: a) puuduvad ennetusmeetmed, mis aitaksid
tootjaorganisatsioonidel mõista, õigesti arvutada ja kasutada teatud eelnevalt
määratletud tulemuslikkuse näitajaid, ja b) riiklikud haldusasutused ei
kontrolli piisavalt tootjaorganisatsioonide aastaaruannetes esitatud
andmeid, eeskätt seoses tulemuslikkuse näitajatega. See osutab, et mõnes liikmesriigis keskenduti
valdavalt või eranditult rahaliste vahendite kasutamise (kulude) näitajatele,
pöörates vähe või üldse mitte tähelepanu näitajatele, mis võiksid aidata mõõta
riiklikus strateegias püstitatud eesmärkide täitmise suunas tehtud edusamme. 8. Järeldused ja soovitused Ajavahemikul 2008–2010 ilmnesid ELi tasandil
positiivsed suundumused, mis olid seotud puu- ja köögiviljasektori
organiseerituse taseme, tootjaorganisatsioonide liikmetest puu- ja
köögiviljatootjate koguarvu osakaalu ning tootjaorganisatsioonide liitudesse
kuuluvate tootjaorganisatsioonide arvuga. Aastaaruanded ja 2012. aasta
hindamisaruanded pakuvad ka vastuolulisemat pilti. Väga oluline probleem on organiseerituse
püsivalt väga madal või olematu tase mõnes liikmesriigis. See nõuab hoolikat
analüüsi eesmärgiga määrata vajaduse korral kindlaks lisameetmed, et ergutada
mitte üksnes tootjate organiseerituse taseme edasist tõusu kogu ELis, vaid
vähendada ka puu- ja köögiviljatootjate organiseerituse tasakaalustamatust
ELis. Organiseerituse madal või olematu tase
tähendab ka seda, et enamik puu- ja köögiviljatootjaid ei kuulu
tootjaorganisatsiooni, seega ei saa nad otsest kasu sektorile antavast ELi
toetusest. See osakaal on suurim mõnes lõunapoolses liikmesriigis ja mõnes
liikmesriigis, kes ühinesid ELiga 2004. aastal või hiljem. Need tootjad,
sageli kõige väiksemad, ei saa kasutada isegi teenuseid, mida
tootjaorganisatsioonid võiksid pakkuda, neil on tarneahelas väga väike
läbirääkimisjõud ning nad on rohkem avatud turu üleilmastumise ja
kliimamuutustega seotud ohtudele. Puu- ja köögiviljatootjate organiseerituse
taseme tõstmine on jätkuvalt väga oluline eeskätt liikmesriikides, kus
organiseerituse tase on veel väga madal. Sellega seoses on ka vaja leida
meetmeid, mille abil stimuleerida koostöövorme, et aidata
tootjaorganisatsioonidel ja organiseerumata tootjatel nimetatud raskustega
paremini toime tulla. Rakenduskavad võiksid rohkem kaasa aidata
põhieesmärkidele, nagu tootjaorganisatsioonide atraktiivsuse parandamine,
toodete kaubandusliku väärtuse suurendamine, tootmiskulude optimeerimine ja
tootjahindade stabiliseerimine. Kriiside ennetamise ja ohjamise vahendite
(väga vähene) kasutamine on toonud välja teatud olemasolevate vahendite
piirangud. Kaaluda tuleb kriiside ennetamise ja ohjamise vahendite parandamist. Enamikus liikmesriikides on kulutused n-ö
strateegilistele meetmetele, nagu teadustöö ja katsetootmine, jätkuvalt
tühised. Seetõttu oleks asjakohane tugevdada olemasolevate rahaliste vahendite
kohaldamist teatud prioriteetsetele meetmetele, millel on tugevam mõju
konkurentsivõimele, sissetuleku stabiilsusele ja turunõudlusele. Praeguse korra puudustena on märgitud ka
eeskirjade keerukust ja õiguskindluse puudumist. Õigusraamistiku lihtsustamine
ja kindlustamine peab olema tulevasel läbivaatamisel prioriteet, et vähendada
muu hulgas ka põllumajandustootjate ja haldusasutuste bürokraatiakoormat. Kokkuvõtteks võib sektori jaoks uute meetmete
kasutuselevõtt nõuda mõnede rahaliste vahendite ümberjaotamist, suurendamata
sektori jaoks kättesaadavate vahendite üldsummasid, et tagada 1. samba
turumeetmete eelarveneutraalsus. Eespool nimetatud puuduste parandamiseks tuleb
ELi praegune puu- ja köögivilja kord läbi vaadata, tagamaks
tootjaorganisatsioonide toetuste parem suunamine nii, et sellega saavutatakse
2007. aasta reformis[31]
ja 2020. aasta ÜPPs sätestatud üldeesmärgid kõigis liikmesriikides. Komisjon võiks käesoleva aruande tulemuste ja
eelseisva arutelu põhjal esitada hilisemas etapis seadusandlikud ettepanekud,
et vaadata läbi liidu puu- ja köögiviljasektori toetuskava. [1] Nõukogu määrus (EÜ) nr
1234/2007, 22. oktoober 2007, millega kehtestatakse põllumajandusturgude ühine
korraldus ning mis käsitleb teatavate põllumajandustoodete erisätteid (ühise
turukorralduse ühtne määrus) (ELT L 299, 16.11.2007, lk 1). [2] Komisjoni 7. juuni 2011. aasta
rakendusmääruse (EL) nr 543/2011 (millega kehtestatakse nõukogu määruse
(EÜ) nr 1234/2007 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses puu- ja
köögiviljasektori ning töödeldud puu- ja köögivilja sektoriga) artikli 97
punkti b ja artikli 127 kohaselt komisjonile saadetud aruanded (ELT L 157,
15.6.2011, lk 1). [3] Mõne liikmesriigi
puhul peetakse 2010. aasta aruandeid veel esialgseks.
Pärast komisjonipoolset andmete kvaliteedi kontrolli on
tõenäolised mõned muudatused. [4] Lisatud on kaks uut kriiside
ennetamise ja ohjamise vahendit: a)
investeeringud, mis muudavad turule lastud koguste haldamise tõhusamaks, ja b)
viljapuuaedade ümberistutamine seal, kus see on vajalik pärast kohustuslikku
väljajuurimist tervisega seotud ja fütosanitaarsetel põhjustel liikmesriigi pädeva
asutuse juhiste kohaselt. Lisaks on
olemasolevatele koolitusmeetmetele lisatud parimate tavade vahetamine. [5] Ühine põllumajanduspoliitika
koosneb kahest sambast: turumeetmed
ja otsetoetused (esimene sammas) ning maaelu arengu poliitika (teine sammas). [6] Määruse (EÜ) nr
1234/2007 artikkel 103f. Eesti, Leedu, Luksemburg ja Sloveenia on vabastatud
kohustusest koostada riiklik strateegia, sest nendes riikides ei ole
tunnustatud tootjaorganisatsioone. [7] Määruse (EÜ) nr 1234/2007 artikli 103f lõike 1 teine
lõik. [8] ELT L 157, 15.6.2011, lk 1. [9] Liikmesriigid võivad oma riiklikus strateegias määrata
kindlaks lisanäitajad, mis peegeldavad rakenduskavadega seotud riiklikke ja
piirkondlikke erivajadusi, -tingimusi ja -eesmärke. [10] Euroopa Kontrollikoja eriaruanne nr
8/2006 (ELT C 282, 20.11.2006, lk 32). [11] Dokumendid, mis on kõigis ELi
keeltes, sisaldavad suuniseid ühiste tulemusnäitajate kohta, liikmesriikide
saadetava aastaaruande uut vormi ja suuniseid liikmesriikidele riiklike
strateegiate hindamiseks 2012. aastal. [12] Vt
http://ec.europa.eu/agriculture/fruit-and-vegetables/country-files/index_en.htm. [13] Allikas: EC-DG AGRI-C.2 – arvutused Eurostati 2003.–2010. aasta põllumajanduslike majapidamiste
struktuuriuuringute tulemuste alusel. NB! Põllumajanduslike majapidamiste arvu
vähenemine on osaliselt tingitud metoodilisest muudatusest, kuna kuues
liikmesriigis (CZ, DE, LU, PL, SK ja UK) tõsteti põllumajanduslike
majapidamiste struktuuriuuringutesse kaasamise lävendit ajavahemikul 2007–2010,
jättes välja väikese kasutatava põllumajandusmaaga põllumajanduslikud
majapidamised. [14] Allikas: EC-DG AGRI-C.2 – arvutused
Eurostati 2004.–2010. aasta põllumajanduskultuuride iga-aastase statistika ja
põllumajanduse arvepidamise tulemuste alusel. NB! Puu- ja köögiviljatoodangu
mahu vähenemise arvutuslikku suundumust kahe perioodi vahel (2004–2006 ja
2008–2010) võis mõjutada 2004. aastal dokumenteeritud väga hea saak. [15] Nimetatud mõjusid/ohte on 2012. aasta säästvate
tegevuskavade riikliku strateegia hindamisaruannetes maininud näiteks Ungari,
Itaalia ja Portugal. [16] Eestis, Luksemburgis, Leedus ja
Sloveenias ei ole tunnustatud tootjaorganisatsioone. [17] Täpsemalt vt tabel 1 komisjoni
talituste töödokumendis. [18] Teatud organiseerumata tootjad
saavad ELi praegusest korrast kasu. Nad
võivad oma tooteid turustada tootjaorganisatsioonide kaudu, olemata ise
liikmed, ja saada tasu eest kasu tootjaorganisatsioonide pakutavatest
teatavatest teenustest (nt juurdepääs ladustamis- ja turustamisrajatistele,
kriisiohjemeetmetele). [19] Täpsemalt vt tabel 2 komisjoni
talituste töödokumendis. [20] ELi kooperatiive käsitlevas
hiljutises uuringus (mis hõlmab ka tootjaorganisatsioone ja
tootjaorganisatsioonide liite), mida rahastas Euroopa Komisjon, on tehtud
kindlaks mõned põllumajandustootjate ühisalgatuste ees seisvad ajaloolised,
kultuurilised ja majanduslikud takistused (vt Bijmans, J. et al (2013): Support for farmers' cooperatives: final
report (Toetus põllumajandustootjate kooperatiividele: lõpparuanne). Euroopa Komisjon – kättesaadav aadressil http://ec.europa.eu/agriculture/external-studies/2012/support-farmers-coop/fulltext_en.pdf). [21] Nimetatud menetlused hõlmavad
toetusetaotluse esitamist ja üksikasjaliku aastaaruande koostamist, mis on puu-
ja köögivilja kava rakendamise järelevalve oluline vahend, kuid tekitab samas
ka halduskoormust. [22] Ajavahemikul 2004–2010 leidis suurem
osa tunnustamise tagasivõtmise juhtudest aset Hispaanias (148), Prantsusmaal
(94) ja Itaalias (43). Protsendina
tootjaorganisatsioonide koguarvust oli tunnustamise tagasivõtmiste määr
iseäranis kõrge Sloveenias, Iirimaal, Soomes ja Bulgaarias. [23] Komisjoni määruse (EÜ) nr
1234/2007 artikkel 103b. [24] Komisjoni määruse (EÜ) nr 1234/2007
artikkel 103d. [25] Täpsemalt vt tabelid 3 ja 4
komisjoni töödokumendis. [26] Tootjate organiseerituse taset
määratletakse kui tootjaorganisatsioonide, tootjaorganisatsioonide liitude ja
tootjarühmade piirkonnas saadud ja turustatud puu- ja köögiviljatoodangu
väärtuse ning piirkonnas saadud puu- ja köögivilja kogutoodangu suhtarvu. Riiklik finantsabi täiendab
tootjaorganisatsioonide rakendusfondide kaudu toimuvat rahastamist ja ei ületa
80 % tootjaorganisatsiooni liikmete või tootjaorganisatsiooni enda rakendusfondi
makstud toetusest. [27] See on võimalik üksnes
piirkondades, kus tootjaorganisatsioonid turustavad vähem kui 15 % puu- ja
köögiviljatoodangu väärtusest ja kus puu- ja köögiviljatoodang moodustab
vähemalt 15 % piirkonna põllumajanduse kogutoodangust. [28] Keskkonnaga seotud materiaalsed
investeeringud on investeeringud põhivarasse, mis toovad eeldatavalt kaasa
olulise kasu sisendite väiksema kasutamise ja/või saasteainete heitkoguste
vähendamise mõttes. [29] Vt komisjoni rakendusmäärus (EL)
nr 755/2012, 16. august 2012, millega muudetakse rakendusmäärust (EL) nr
543/2011 seoses puu- ja köögiviljasektori tootjaorganisatsioonide
rakenduskavade kohaste keskkonnakaitsemeetmetega seotud erikulude
abikõlblikkusega (ELT L 223, 21.8.2012, lk 6). [30] Komisjoni talituste töödokumendi
5. peatükis on antud ülevaade rakenduskavade mõjust 13 asjaomases
liikmesriigis. Teiste liikmesriikide
(Bulgaaria, Soome, Poola, Rumeenia, Slovakkia ja Rootsi) saadetud aruanded ei
anna selget vastust rakenduskavade tõhusust käsitlevatele hindamisküsimustele. Selle põhjuseks on asjaolu, et uue korra raames
said heakskiidu väga vähesed rakenduskavad (nt ainult üks rakenduskavaga
tootjaorganisatsioon Bulgaarias ja Rumeenias), ning nende programmide mõju
käsitlevate usaldusväärsete andmete nappus. [31] Vt sellega seoses nõukogu määruse
(EÜ) nr 1182/2007 põhjendus 2 (ELT L 273, 17.10.2007, lk 1), mille
sätted inkorporeeriti määrusesse (EÜ) nr 1234/2007.