EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52015DC0117
REPORT FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL Exemptions granted by Member States under Regulation (EC) 1371/2007 on rail passengers' rights and obligations
SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A RADE Výnimky, ktoré členské štáty udelili podľa nariadenia (ES) č. 1371/2007 o právach a povinnostiach cestujúcich v železničnej preprave
SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A RADE Výnimky, ktoré členské štáty udelili podľa nariadenia (ES) č. 1371/2007 o právach a povinnostiach cestujúcich v železničnej preprave
/* COM/2015/0117 final */
SPRÁVA KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A RADE Výnimky, ktoré členské štáty udelili podľa nariadenia (ES) č. 1371/2007 o právach a povinnostiach cestujúcich v železničnej preprave /* COM/2015/0117 final */
Uplatňovanie
nariadenia (ES) č. 1371/2007 o právach a povinnostiach cestujúcich v
železničnej preprave: výnimky, ktoré členské štáty udelili podľa
článku 2 nariadenia Úvod Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES)
č. 1371/2007 o právach a povinnostiach cestujúcich v železničnej
preprave z 23. októbra 2007[1]
(ďalej len „nariadenie“) nadobudlo účinnosť 3. decembra 2009.
Cieľom nariadenia je chrániť práva cestujúcich v železničnej
doprave v EÚ, najmä v prípade prerušenia cesty, a zlepšiť kvalitu a
účinnosť služieb osobnej železničnej dopravy. Nariadenie sa v zásade uplatňuje na
všetky služby osobnej železničnej dopravy v EÚ, ale na uľahčenie
jeho postupného zavádzania sa členským štátom umožňuje
udeľovať výnimky na vnútroštátne diaľkové služby osobnej železničnej
dopravy. Vzhľadom na osobitosti mestských, prímestských a regionálnych
služieb osobnej železničnej dopravy sa prostredníctvom nariadenia
členským štátom umožňuje vyňať tieto služby z
uplatňovania nariadenia. Článkom 2 nariadenia sa teda
členským štátom umožňuje vyňať určité služby z úplného
uplatňovania nariadenia: 1.
Článok 2 ods. 4: služby vnútroštátnej osobnej
železničnej dopravy najviac na päť rokov. Túto výnimku je možné
obnoviť dvakrát (s výnimkou ustanovení uvedených v článku 2 ods. 3
nariadenia); 2.
Článok 2 ods. 5: mestské, prímestské a
regionálne služby osobnej železničnej dopravy (s výnimkou ustanovení
uvedených v článku 2 ods. 3 nariadenia); 3.
Článok 2 ods. 6: služby osobnej
železničnej dopravy alebo cesty, ktorých podstatná časť sa
prevádzkuje mimo EÚ najviac na päť rokov. Túto výnimku je možné
obnoviť. V článku 2 ods. 7 sa
Komisia vyzýva, aby predložila Európskemu parlamentu a Rade správu o výnimkách,
ktoré členské štáty udelili podľa odsekov 4, 5 a 6
článku 2. I.
Súčasný stav výnimiek Odo dňa
nadobudnutia účinnosti nariadenia 3. decembra 2009 po koniec prvého
päťročného obdobia 2. decembra 2014 So zreteľom na
celkový stav uplatňovania nariadenia možno poznamenať, že štyri
členské štáty v súčasnosti uplatňujú nariadenie v plnom rozsahu,
zatiaľ čo 22 členských štátov udelilo rôzne stupne výnimiek.
Správa sa bude podrobne zaoberať situáciou rôznych služieb osobnej
železničnej dopravy, ktoré členské štáty poskytujú.
1. Služby osobnej železničnej dopravy prevádzkované na vnútroštátnej
úrovni (vnútroštátne, mestské, prímestské a regionálne služby)
Podľa toho,
aký typ výnimky bol udelený počas prvého päťročného obdobia, sa
medzi členskými štátmi zaznamenali tieto rozdiely[2]:
1) Úplné uplatňovanie nariadenia bez výnimiek
Iba štyri členské štáty sa rozhodli
uplatňovať nariadenie v plnej miere bez akejkoľvek výnimky: Dánsko,
Taliansko, Holandsko a Slovinsko.
2) Výnimka udelená na všetky služby (vnútroštátne, mestské, prímestské a
regionálne)
Päť členských štátov sa rozhodlo
prijať výnimky v plnom rozsahu tak, aby sa uplatňovali len povinné
ustanovenia uvedené v článku 2 ods. 3 nariadenia[3]: Bulharsko,
Francúzsko, Írsko, Lotyšsko a Rumunsko.
3) Čiastočné výnimky
·
Výnimky udelené podľa typu služby
(vnútroštátna alebo mestská, prímestská a regionálna) o
Výnimka udelená na vnútroštátne služby, ale
neudelená na mestské, prímestské ani regionálne služby Tri členské
štáty udelili výnimky na svoje vnútroštátne diaľkové služby, ale neudelili
ich na svoje mestské, predmestské ani regionálne služby: Belgicko,
Česká republika a Litva. o
Výnimka udelená na mestské, prímestské a
regionálne služby, ale nie na vnútroštátne služby Päť
členských štátov neuplatnilo žiadne výnimky na vnútroštátne
(diaľkové) služby, ale iba na mestské, prímestské a regionálne služby: Rakúsko,
Fínsko, Nemecko, Luxembursko a Švédsko. ·
Výnimky udelené podľa typu požiadavky (t.
j. podľa článku) o
Výnimky z určitých článkov udelené na
určité služby Belgicko oslobodilo svoje vnútroštátne diaľkové služby len od ustanovenia
týkajúceho sa práva na informácie počas cesty podľa časti II
prílohy II k nariadeniu. Španielsko oslobodilo svoje vnútroštátne
diaľkové služby od ustanovenia článku 27 týkajúceho sa riešenia
sťažností. o
Výnimky z viacerých článkov udelené na
všetky vnútroštátne služby Deväť
členských štátov udelilo výnimky v súvislosti s konkrétnymi
článkami: Chorvátsko[4],
Estónsko, Grécko, Maďarsko, Poľsko, Portugalsko, Španielsko,
Slovensko a Spojené kráľovstvo.
2. Cezhraničné služby s tretími krajinami
Desať
členských štátov udelilo buď úplné alebo čiastočné výnimky
podľa článku 2 ods. 6 na služby osobnej železničnej
dopravy alebo cesty, ktorých podstatná časť sa prevádzkuje mimo
územia EÚ: Bulharsko, Chorvátsko, Estónsko, Fínsko, Grécko, Maďarsko,
Lotyšsko, Litva, Poľsko a Rumunsko. To znamená, že všetky
uvedené krajiny, ktoré majú cezhraničné služby s tretími krajinami,
vyňali tieto služby z uplatňovania nariadenia na svojom území.
Doplňujúce prvky
Väčšina
členských štátov, ktoré udelili výnimku na svoje vnútroštátne
diaľkové služby, tak urobila v súvislosti s článkami 8, 10, 13, 15,
17 a 18. Väčšina členských štátov, ktoré udelili výnimku na mestské,
prímestské a regionálne služby osobnej železničnej dopravy, tak urobila v
súvislosti s článkami 8, 10, 15, 16, 17 a 18. Členské štáty nemusia poskytnúť
osobitné odôvodnenie prijatia výnimiek, ale ich udelenie sa musí
uskutočniť na transparentnom a nediskriminačnom základe. Je
zrejmé, že udelené výnimky sa týkajú hlavne tých článkov, ktorých
uplatňovanie možno považovať za najnákladnejšie, t. j. tých, ktoré
súvisia so zálohovými platbami v prípade nehôd (článok 13), a tých,
ktoré súvisia so zodpovednosťou za meškanie spoja, zmeškanie prípoja a
odrieknutie spoja, a teda s náhradou cestovného, náhradou ceny prepravného
dokladu a s pomocou (články 15, 16, 17 a 18). Aj články 8 (o
informáciách) a 10 (o informačných a rezervačných systémoch) sa môžu
považovať za zaťažujúce alebo nákladné, ak sa na dodržanie povinností
vyplývajúcich z týchto článkov vyžadujú nové alebo obnovené
železničné koľajové vozidlá alebo počítačové systémy. Z uvedeného
prehľadu vyplýva, že používanie výnimiek, najmä v prípade vnútroštátnych
služieb, viedlo k spleti rôznych práv pre cestujúcich v železničnej
doprave v EÚ vyplývajúcej z rôznych vnútroštátnych právnych predpisov,
ktoré sa uplatňujú z dôvodu neexistencie jednotného súboru práv
cestujúcich EÚ. Už v záveroch k svojej správe Európskemu parlamentu a Rade zo
14. augusta 2013 o uplatňovaní nariadenia[5]
Komisia uviedla, že „rozsiahle používanie výnimiek [je] vážnou prekážkou pre
plnenie cieľa nariadenia“, ktorým je zlepšenie kvality a účinnosti
služieb osobnej železničnej dopravy. Výnimky v členských štátoch
bránia vytvoreniu rovnakých podmienok pre železničné podniky v celej EÚ.
Okrem toho pripravujú cestujúcich v železničnej doprave o právnu
istotu a o plné využívanie ich práv. Súhrnnú
tabuľku, ktorá ukazuje, aká je situácia v prípade výnimiek v novembri
2014, je možné nájsť na konci tejto správy[6]. II. VYHLIADKY PO
3. DECEMBRI 2014 Správa sa zaoberá
aj situáciou v budúcnosti, pokiaľ ide o uplatňovanie nariadenia
a najmä eventuálne obnovenie výnimiek zo strany členských štátov.
Podľa informácií získaných od členských štátov, situácia sa po 3.
decembri 2014 výrazne nezmení. Teoreticky iba päť členských štátov
bude uplatňovať nariadenie v plnom rozsahu a 21 ich bude aj
naďalej udeľovať rôzne stupne výnimiek. Členské štáty
môžu obnoviť výnimky podľa článku 2 ods. 4 a ods. 6
nariadenia, ale vyžaduje sa od nich, aby informovali Komisiu o akomkoľvek
predĺžení po 3. decembri 2014. To isté sa uplatňuje na deväť
členských štátov, ktoré si zvolili päťročné obdobie pre výnimky
na mestské, prímestské a regionálne služby podľa článku 2
ods. 5 s možnosťou obnovenia[7].
V tomto kontexte
majú členské štáty informovať o svojich zámeroch na zníženie
počtu výnimiek alebo ich obnovenie[8].
Zo získaných
informácií vyplýva, že štyri členské štáty majú v úmysle znížiť
počet článkov, v prípade ktorých boli udelené výnimky,
počas nasledujúceho päťročného obdobia: Belgicko, Bulharsko,
Estónsko a Poľsko. V prípade Belgicka to bude viesť
k uplatňovaniu nariadenia v plnom rozsahu na všetky služby osobnej
železničnej dopravy. Dvanásť
členských štátov má v úmysle zachovať súčasný stav svojich
výnimiek na nasledujúce päťročné obdobie: Rakúsko, Francúzsko,
Fínsko, Nemecko, Grécko, Chorvátsko, Maďarsko, Litva, Lotyšsko, Rumunsko,
Česka republika a Slovensko. Spojené kráľovstvo
oznámilo, že formou opatrenia pozdrží uplatňovanie existujúcich výnimiek a
v priebehu roku 2015, pred tým, než rozhodne, či by sa mali výnimky
predĺžiť, alebo úplne alebo čiastočne zrušiť,
uskutoční konzultácie a preskúmanie. Dánsko, Taliansko, Holandsko
a Slovinsko už uplatňujú nariadenie v plnom rozsahu. Švédsko, ktoré predtým neupresnilo, ktoré výnimky bude uplatňovať na
mestské, prímestské alebo regionálne služby, teraz Komisiu informovalo o
svojich plánoch vyňať tieto služby z uplatňovania niektorých
článkov nariadenia. Hoci niektoré
členské štáty ešte oficiálne neoznámili obnovenie ani zrušenie výnimiek
podľa článku 2 ods. 7 nariadenia, odhaduje sa, že situácia
týkajúca sa uplatňovania nariadenia na vnútroštátne služby osobnej
železničnej dopravy sa po tomto prvom päťročnom období podstatne
nezmení. To znamená, že ochrana cestujúcich vyplývajúca z tohto nariadenia, sa
v prípade týchto služieb zlepší len mierne, ak vôbec. Podobná situácia nastáva
pri službách medzinárodnej dopravy a cestách, ktorých podstatná časť
sa prevádzkuje mimo územia EÚ. Na záver možno
povedať, že členské štáty udelili rozsiahle výnimky počas prvých
piatich rokov uplatňovania nariadenia (ES) č. 1371/2007 a v
blízkej budúcnosti možno očakávať len veľmi mierne zlepšenie.
Rovnaké podmienky pre železničné podniky a vysoká úroveň ochrany cestujúcich
v EÚ teda ešte zďaleka nie sú realitou. [1] Ú. v. EÚ L 315, 3.12.2007, s. 14. [2] Malta a Cyprus nemajú žiadne služby osobnej železničnej
dopravy. [3] Podľa článku 2 ods. 3 sa články 9, 11, 12, 19, 20
ods. 1 a článok 26 uplatňujú na všetky služby osobnej
železničnej dopravy v celej EÚ. [4] Chorvátsko pristúpilo k EÚ 1. júla 2013. Chorvátsko prijalo
výnimky od dátumu svojho pristúpenia do konca prvého 5-ročného obdobia
počítaného od nadobudnutím účinnosti nariadenia, t. j. do 2.12.2014. [5] COM(2013) 587 final, 14.8.2013. [6] Zoznam výnimiek je založený na informáciách, ktoré poskytli
členské štáty. [7] Bulharsko, Chorvátsko, Estónsko, Grécko, Maďarsko, Írsko,
Lotyšsko, Portugalsko a Španielsko. [8] Členské štáty, ktoré neodpovedali na neformálny prieskum,
nie sú uvedené.