This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document C2005/031/16
Case C-484/04: Action brought on 23 November 2004 by the Commission of the European Communities against the United Kingdom
Vec C-484/04: Žaloba podaná dňa 23. novembra 2004: Komisia Európskych spoločenstiev proti Spojenému kráľovstvu
Vec C-484/04: Žaloba podaná dňa 23. novembra 2004: Komisia Európskych spoločenstiev proti Spojenému kráľovstvu
Ú. v. EÚ C 31, 5.2.2005, p. 7–8
(ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, IT, LV, LT, HU, NL, PL, PT, SK, SL, FI, SV)
5.2.2005 |
SK |
Úradný vestník Európskej únie |
C 31/7 |
Žaloba podaná dňa 23. novembra 2004: Komisia Európskych spoločenstiev proti Spojenému kráľovstvu
(Vec C-484/04)
(2005/C 31/16)
Jazyk konania: angličtina
Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: Gérard Rozet a Nicola Yerrell, splnomocnení zástupcovia, ktorí si zvolili adresu na doručovanie v Luxemburgu, podala dňa 23. novembra 2004 na Súdny dvor Európskych spoločenstiev žalobu proti Spojenému kráľovstvu.
Komisia Európskych spoločenstiev navrhuje, aby Súdny dvor:
1. |
vyhlásil, že:
Spojené kráľovstvo si nesplnilo svoje povinnosti podľa článku 17 ods. 1 smernice Rady 93/104/ES z 23. novembra 1993 o niektorých aspektoch organizácie pracovného času (1) a článku 249 ES. |
2. |
zaviazal Spojené kráľovstvo nahradiť trovy konania. |
Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia:
Uplatnenie odchýlky v článku 17 ods. 1
Článok 17 ods. 1 smernice umožňuje členským štátom odchýliť sa od určitých článkov smernice, keď vzhľadom na osobitnú povahu príslušnej činnosti sa trvanie pracovného času nemeria, alebo nie je vopred určené, alebo si ich môžu určiť sami pracovníci.
Spojené kráľovstvo prebralo smernicu do vnútroštátneho právneho poriadku prostredníctvom Working Time Regulations 1998 (Nariadenia o pracovnom čase 1998) (SI 1998/1833) (ďalej len „1998 Regulations“). Tieto 1998 Regulations pôvodne v regulation 20 obsahovali odchýlku od ustanovení týkajúcich sa maximálneho týždenného pracovného času, dĺžky nočnej práce, denného a týždenného odpočinku a prestávok na odpočinok, ktorá bola v súlade s ustanoveniami článku 17 ods. 1 smernice.
Avšak regulation 4 vo Working Time Regulations 1999 (Nariadenia o pracovnom čase 1999) (SI 1999/3372) následne zaviedlo nový pododsek do regulation 20 v 1998 Regulations, a to nasledovného znenia:
„(2) |
Ak sa časť pracovného času pracovníka meria, alebo je vopred určený, alebo si ho nemôže určiť sám pracovník, ale špecifická povaha uvedenej činnosti umožňuje pracovníkovi, bez toho, aby bol od zamestnávateľa k tomu povinný, aby taktiež vykonával prácu, ktorej dĺžka sa nemeria, alebo nie je vopred určená, alebo môže byť určená samým pracovníkom, regulation 4 ods. 1 a 2 a 6 ods. 1, 2 a 7 sa použijú len na tú časť jeho práce, ktorá sa meria, alebo je určená, alebo nemôže byť určená samým pracovníkom.“ |
(Regulation 4 a 6 upravujú maximálny týždenný pracovný čas a následne dĺžku nočnej práce).
Táto novela zaviedla dodatočnú výnimku v prípadoch, v ktorých pracovný čas pracovníka čiastočne je meraný, vopred určený alebo určený pracovníkom a čiastočne nie je. V takýchto prípadoch ustanovenia týkajúce sa týždenného pracovného času a nočnej práce sa použijú len vo vzťahu k tej časti práce pracovníka, ktorá je meraná, vopred určená alebo nemôže byť určená samým pracovníkom.
Podľa názoru Komisie, regulation 20 ods. 2 prekračuje dovolené hranice odchýlky uvedené v článku 17 ods. 1, ktorý sa použije len na pracovníkov, ktorých pracovný čas sa ako celok nemeria, alebo nie je vopred určený, alebo môže byť určený samými pracovníkmi.
Prebranie ustanovení týkajúcich sa dôb odpočinku pracovníkov
Články 3 a 5 smernice stanovujú minimálne doby denného a týždenného odpočinku pre každého pracovníka. Príslušné ustanovenia sa vo vnútroštátnych právnych predpisoch Spojeného kráľovstva nachádzajú v regulation 10 a 11 1998 Regulations. Avšak oficiálne Guidlines (Smernice) vypracované Department of Trade and Industry (Ministerstvom obchodu a priemyslu) týkajúce sa prebratia 1998 Regulations stanovujú vo svojej časti 5 (nazvanej „Time off“ <Pracovné voľno>), že:
„Zamestnávatelia musia zabezpečiť, aby pracovníci mohli čerpať dobu svojho odpočinku, ale nie sú povinní zaistiť, že si aj skutočne túto dobu odpočinku vyčerpajú“.
Inými slovami, zamestnávateľom je nariadené, že nie sú povinní zaistiť, že si pracovníci skutočne požiadajú o doby odpočinku, na ktoré majú nárok, a vyčerpajú ich, ale len to, že neexistuje prekážka brániaca pracovníkovi, ktorý sa rozhodne tak urobiť.
Podľa názoru Komisie Guidlines takto jasne schvaľujú a podporujú nedodržiavanie požiadaviek smernice v praxi.
(1) Ú. v. ES L 307, zo dňa 13.12.1993, s. 18