This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 62022CC0421
Opinion of Advocate General Campos Sánchez-Bordona delivered on 14 September 2023.#SIA 'DOBELES AUTOBUSU PARKS' and Others v Iepirkumu uzraudzības birojs and VSIA 'Autotransporta direkcija'.#Request for a preliminary ruling from the Augstākā tiesa (Senāts).#Reference for a preliminary ruling – Transport – Public passenger transport services by rail and by road – Regulation (EC) No 1370/2007 – Article 1(1) – Article 2a(2) – Article 3(1) – Article 4(1) – Article 6(1) – Contract for public passenger transport services by bus – Procedure for the award of a public services contract – Open, transparent and non-discriminatory tendering procedure – Specifications – Amount of compensation granted by the competent national authority – Indexation limited in time and categories of specific costs – Allocation of risks.#Case C-421/22.
Concluziile avocatului general M. Campos Sánchez-Bordona prezentate la 14 septembrie 2023.
„DOBELES AUTOBUSU PARKS” SIA și alții împotriva Iepirkumu uzraudzības birojs și „Autotransporta direkcija” VSIA.
Cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa (Senāts).
Trimitere preliminară – Transporturi – Servicii publice de transport feroviar și rutier de călători – Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 – Articolul 1 alineatul (1) – Articolul 2a alineatul (2) – Articolul 3 alineatul (1) – Articolul 4 alineatul (1) – Articolul 6 alineatul (1) – Contract de servicii de transport public de călători cu autobuzul – Procedură de atribuire a unui contract de achiziții publice de servicii – Cerere de ofertă deschisă, transparentă și nediscriminatorie – Caiet de sarcini – Cuantumul compensației acordate de autoritatea națională competentă – Indexare limitată în timp și la categorii de costuri specifice – Repartizarea riscurilor.
Cauza C-421/22.
Concluziile avocatului general M. Campos Sánchez-Bordona prezentate la 14 septembrie 2023.
„DOBELES AUTOBUSU PARKS” SIA și alții împotriva Iepirkumu uzraudzības birojs și „Autotransporta direkcija” VSIA.
Cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa (Senāts).
Trimitere preliminară – Transporturi – Servicii publice de transport feroviar și rutier de călători – Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 – Articolul 1 alineatul (1) – Articolul 2a alineatul (2) – Articolul 3 alineatul (1) – Articolul 4 alineatul (1) – Articolul 6 alineatul (1) – Contract de servicii de transport public de călători cu autobuzul – Procedură de atribuire a unui contract de achiziții publice de servicii – Cerere de ofertă deschisă, transparentă și nediscriminatorie – Caiet de sarcini – Cuantumul compensației acordate de autoritatea națională competentă – Indexare limitată în timp și la categorii de costuri specifice – Repartizarea riscurilor.
Cauza C-421/22.
Court reports – general – 'Information on unpublished decisions' section
ECLI identifier: ECLI:EU:C:2023:681
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
DOMNUL MANUEL CAMPOS SANCHEZ‑BORDONA
prezentate la 14 septembrie 2023 ( 1 )
Cauza C‑421/22
SIA Dobeles autobusu parks,
AS CATA,
SIA VTU Valmiera,
SIA Jelgavas autobusu parks,
SIA Jēkabpils autobusu parks
cu participarea:
Iepirkumu uzraudzības birojs,
VSIA Autotransporta direkcija
[cerere de decizie preliminară formulată de Augstākā tiesa (Senāts) (Senatul Curții Supreme a Republicii Letonia]
„Trimitere preliminară – Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 – Serviciul public de transport de călători cu autobuzul – Contract încheiat pe o durată de zece ani – Obligație de serviciu public – Parametri pentru compensare – Procedură competitivă de atribuire”
1. |
În litigiul care dă naștere prezentei cereri de decizie preliminară, mai mulți operatori economici contestă caietul de sarcini aferent unei proceduri deschise de cerere de ofertă pentru atribuirea unui contract de prestare de servicii publice de transport de călători cu autobuzul. Potrivit acestora, caietul de sarcini nu îi protejează în mod corespunzător împotriva unei eventuale creșteri a anumitor costuri (combustibil, salarii și contribuții la sistemul de securitate socială) pe durata celor 10 ani de valabilitate a contractului. |
2. |
Instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 ( 2 ) permite „un regim de compensare” în cadrul căruia autoritatea competentă nu indexează periodic prețul contractului în funcție de creșterea costurilor inerente prestării serviciului care nu pot fi controlate de ofertantul câștigător. |
3. |
Curtea s‑a pronunțat cu privire la compensațiile pentru obligațiile de serviciu public în sectorul transporturilor ( 3 ), însă nu a abordat în mod expres chestiunea cu care este sesizată. |
I. Cadrul juridic
A. Dreptul Uniunii. Regulamentul nr. 1370/2007
4. |
Considerentele (27) și (34) sunt relevante. |
5. |
În conformitate cu articolul 1 („Obiectul și domeniul de aplicare”) alineatul (1): „(1) Scopul prezentului regulament este acela de a defini modul în care, în conformitate cu normele dreptului comunitar, autoritățile competente pot acționa în domeniul transportului public de călători pentru a garanta prestarea de servicii de interes general care sunt, printre altele, mai numeroase, mai sigure, de calitate mai bună sau au costuri mai scăzute decât cele pe care le‑ar fi permis numai acțiunea forțelor pieței. În acest scop, prezentul regulament stabilește condițiile în care autoritățile competente, atunci când impun sau contractează obligații de serviciu public, compensează operatorii de servicii publice pentru costurile suportate și/sau acordă drepturi exclusive în schimbul îndeplinirii obligațiilor de serviciu public.” |
6. |
Articolul 2a („Specificarea obligațiilor de serviciu public”) alineatul (2) arată: „Specificațiile privind obligațiile de serviciu public și compensarea aferentă a efectului financiar net al obligațiilor de serviciu public trebuie:
|
7. |
În conformitate cu articolul 3 („Contractele de servicii publice și normele generale”) alineatul (1): „În cazul în care o autoritate competentă decide să acorde unui operator ales un drept exclusiv și/sau o compensație de orice natură în schimbul îndeplinirii unor obligații de serviciu public, autoritatea respectivă face aceasta în cadrul unui contract de servicii publice.” |
8. |
Articolul 4 („Conținutul obligatoriu al contractelor de servicii publice și al normelor generale”) alineatul (1) prevede: „Contractele de servicii publice și normele generale:
[…]” |
9. |
În conformitate cu articolul 6 („Compensația de serviciu public”), alineatul (1): „Orice compensație legată de o normă generală sau de un contract de servicii publice respectă articolul 4 […]”. |
B. Dreptul național
10. |
Sunt aplicabile articolul 10 alineatele 1 și 3 și articolul 11 alineatul 1 din Sabiedriskā transporta pakalpojumu likums ( 4 ), precum și articolul 2 alineatul 1 și articolul 56 din Ministru kabineta 2015.gada 28.jūlija noteikumi Nr. 435 „Kārtība, kādā nosaka un kompensē ar sabiedriskā transporta pakalpojumu sniegšanu saistītos zaudējumus un izdevumus un nosaka sabiedriskā transporta pakalpojuma tarifu” ( 5 ). |
II. Situația de fapt, litigiul și întrebarea preliminară
11. |
Valsts SIA Autotransporta direkcija (denumită în continuare „autoritatea contractantă”) a lansat o procedură deschisă de cerere de ofertă „pentru acordarea dreptului de a presta servicii de transport public cu autobuzul pe rețeaua de rute de importanță regională”. În cadrul acesteia se anunța încheierea unui contract de achiziții publice cu furnizorii de servicii de transport public cu o durată de 10 ani ( 6 ). |
12. |
SIA Dobeles autobusu parks (denumită în continuare „Dobeles”)” și alți operatori economici ( 7 ) au contestat caietul de sarcini pentru motivul că acesta prevedea un mecanism de compensare nelegal pentru serviciile de transport public ( 8 ). Aceștia susțineau, mai concret, că:
|
13. |
La 11 noiembrie 2019, Iepirkumu uzraudzības biroja Iesniegumu izskatīšanas komisija (Comisia pentru reclamații a Oficiului de supraveghere a achizițiilor publice, Letonia) a respins contestația recurentelor. |
14. |
Fiecare dintre recurente a formulat o acțiune în contencios administrativ în fața Administratīvā rajona tiesa (Tribunalul Administrativ Districtual, Letonia), care le‑a respins prin hotărârea din 29 mai 2019. Potrivit instanței respective, în conformitate cu Regulamentul nr. 1370/2007 și cu Orientările Comisiei privind interpretarea sa ( 9 ), statul nu este obligat să acopere toate costurile furnizorilor de servicii de transport public. |
15. |
O parte dintre recurente au declarat recurs la Augstākā tiesa (Senāts) (Senatul Curții Supreme, Letonia) împotriva hotărârii pronunțate în primă instanță invocând în esență aceleași argumente utilizate în cadrul procedurilor administrativă și judiciară anterioare. |
16. |
Această instanță, având în vedere susținerile părților în litigiu, adresează Curții următoarea întrebare preliminară: „Articolul 1 alineatul (1) al doilea paragraf, articolul 2a alineatul (2) și articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007 […] permit un regim de compensare care nu impune autorității competente obligația de a compensa integral furnizorul serviciului de transport public, prin indexarea periodică a prețului contractual (valoarea compensației) pentru orice creștere a costurilor legate de prestarea serviciului, care nu poate fi controlată de prestatorul de servicii respectiv și care, prin urmare, nu elimină complet riscul ca acesta să înregistreze pierderi care nu sunt eligibile pentru acordarea compensației?” |
III. Procedura în fața Curții
17. |
Cererea de decizie preliminară a fost introdusă la Curte la 22 iunie 2022. |
18. |
Recurentele, guvernele cipriot și leton, precum și Comisia Europeană au depus observații scrise. |
19. |
La 8 iunie 2023, a avut loc o ședință la care au participat Dobeles, autoritatea contractantă, guvernele cipriot și leton și Comisia. |
IV. Apreciere
A. Considerații introductive
1. Reglementarea aplicabilă
20. |
Instanța de trimitere consideră că Regulamentul nr. 1370/2007 este aplicabil în litigiul principal și solicită interpretarea a trei dispoziții din acesta:
|
21. |
Cu toate acestea, aplicarea Regulamentului nr. 1370/2007 va depinde de caracteristicile contractului al cărui caiet de sarcini face obiectul litigiului. Regulamentul respectiv:
|
22. |
În temeiul articolului 5 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1370/2007, contractele de servicii publice sunt atribuite, în principiu, în conformitate cu normele stabilite în regulamentul respectiv. |
23. |
Cu toate acestea, contractele de servicii sau contractele de servicii publice, astfel cum sunt definite în Directivele 2014/24 și 2014/25 în ceea ce privește serviciile publice de transport de călători cu autobuzul sau cu tramvaiul, se atribuie în conformitate cu procedurile prevăzute de directivele menționate, în cazul în care contractele respective nu iau forma unor contracte de concesiune de servicii. |
2. Obligația de serviciu public și natura contractului
24. |
Având în vedere lipsa clarității cu privire la acest detaliu, în ședință s‑a dezbătut natura contractului în cauză. Dobeles, autoritatea contractantă și guvernul leton au împărtășesc opinia potrivit căreia era vorba despre un contract de servicii publice, în care ofertantul câștigător își asuma doar anumite riscuri, iar nu despre un contract de concesiune ( 14 ). |
25. |
Instanței de trimitere îi revine sarcina să stabilească dacă punctul de vedere respectiv este corect. În acest scop, va trebui să analizeze în special transferul riscului de exploatare a serviciilor care urmează să fie atribuite. |
26. |
De asemenea, toate părțile sunt de acord cu privire la existența unei veritabile obligații de serviciu public, a cărei îndeplinire face obiectul contractului în litigiu. |
27. |
Aceste incertitudini fiind clarificate, ne vom concentra analiza pe cadrul juridic oferit de Regulamentul nr. 1370/2007. |
B. Compensația de serviciu public, contraprestație pentru obligația de serviciu public
28. |
Regulamentul nr. 1370/2007 definește „obligația de serviciu public” ca fiind „o cerință definită sau stabilită de către o autoritate competentă, pentru a asigura servicii publice de transport de călători de interes general, pe care un operator, dacă ar ține seama de propriile sale interese comerciale, nu și le‑ar asuma sau nu și le‑ar asuma în aceeași măsură sau în aceleași condiții fără a fi retribuit” ( 15 ). |
29. |
Am explicat cu altă ocazie ( 16 ) că Regulamentul nr. 1370/2007 prevede o contraprestație pentru îndeplinirea unor obligații de serviciu public care sunt împovărătoare pentru întreprinderile în cauză. Contraprestația respectivă ia forma unei compensații sau a acordării unui drept exclusiv ( 17 ). |
30. |
Noțiunea de „compensație de serviciu public” condiționează un avantaj, în special de natură financiară, de îndeplinirea unei obligații de serviciu public care implică prestarea de servicii cu caracter necomercial. |
31. |
Astfel se garantează că obligațiile de serviciu public, în cazul în care sunt oneroase, nu dezavantajează din punct de vedere financiar operatorii care trebuie să le îndeplinească și, în ultimă instanță, nu afectează furnizarea serviciului în sine. În astfel de cazuri, o compensație, drept contraprestație pentru o obligație de serviciu public, „[…] trebuie acordată pentru a asigura prestarea serviciilor care sunt servicii de interes general în sensul tratatului” ( 18 ). |
32. |
Regulamentul nr. 1370/2007 nu prevede, în definitiv, că costul care decurge din obligațiile de serviciu public trebuie să fie suportat exclusiv de operatorii de transport: în acest caz, este probabil ca niciunul dintre ei să nu accepte să furnizeze serviciul, care este lipsit în sine de interes comercial. |
1. Valoarea compensației
33. |
Atunci când calculează compensațiile (sau stabilește mecanismele și parametrii în acest scop) ( 19 ), autoritatea competentă ar trebui să urmărească atât „să îndeplinească obiectivele politicii de transport public într‑un mod eficient din punctul de vedere al costurilor” ( 20 ), cât și „să susțină financiar asigurarea transportului public de călători în conformitate cu cerințele stabilite în politica de transport public pe termen lung” ( 21 ). |
34. |
Regulamentul nr. 1370/2007 nu prevede că această compensație trebuie să acopere integral sau parțial costul net al obligației de serviciu public. Prin intermediul trimiterii efectuate în considerentul (33) al acestuia la Hotărârea Altmark, amintește că, pentru ca o compensație pentru serviciu public să nu constituie un avantaj în sensul articolului 92 alineatul (1) din Tratatul CE [în prezent, articolul 107 TFUE alineatul (1)], respectiva compensație „nu poate depăși ceea ce este necesar pentru a acoperi în întregime sau în parte costurile ocazionate de executarea obligațiilor de serviciu public” ( 22 ). |
35. |
În aceeași ordine de idei, articolul 4 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 1370/2007 impune definirea, atât în contractele de servicii publice, cât și în normele generale, a modalităților de alocare a costurilor legate de prestarea de servicii. Această cerință presupune că autoritatea competentă nu are obligația de a compensa toate costurile efectuate de operator ca urmare a asumării obligației de serviciu public. |
36. |
Doar compensarea parțială a costurilor legate de obligația de serviciu public presupune un risc pentru operator. În cazul în care compensația respectivă este legată de o normă generală sau de un contract atribuit direct, autoritatea competentă va trebui să o ia în considerare la calcularea profitului rezonabil pentru îndeplinirea obligației de serviciu public ( 23 ). |
37. |
În rest, compensația legată de o obligație de serviciu public în sectorul transportului terestru nu trebuie să fie excesivă. Împiedicarea compensării excesive are un dublu scop: pe de o parte, evită subvențiile care constituie ajutor de stat și, pe de altă parte, conduce la îmbunătățirea calității și a eficienței serviciului. |
38. |
Acest din urmă obiectiv este menționat în considerentul (27) și la punctul 7 din anexă ( 24 ) și, într‑o formulare mai amplă, la articolul 2a alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 1370/2007 menționat anterior, care a fost introdus prin Regulamentul 2016/2338. |
39. |
Regulamentul nr. 1370/2007 nu oferă orientări privind modalitatea de promovare a gestionării eficiente a serviciului de transport prin intermediul compensațiilor ( 25 ): autoritățile competente au o anumită libertate de acțiune ( 26 ). |
40. |
În orientările sale, Comisia atrage atenția asupra schemelor de compensare care „acoperă doar costurile reale, în momentul apariției acestora” (cu alte cuvinte, ex post), deoarece acestea „nu oferă societății de transport multe stimulente pentru a limita costurilor sau a deveni, în timp, mai eficientă” ( 27 ). |
41. |
Din această perspectivă, o compensație inferioară costurilor nete ale obligației de serviciu public poate contribui la stimularea unei gestionări eficace de către operatorul de servicii publice, încurajându‑l să reducă cheltuielile pe care le controlează. |
42. |
În cadrul lucrărilor pregătitoare pentru Regulamentul 2016/2338, s‑au depus amendamente pentru a interzice compensațiile „excesiv de mici” sau „mai mici decât suma necesară pentru acoperirea efectului financiar net asupra costurilor ocazionate și asupra veniturilor generate de îndeplinirea obligațiilor de serviciu public” ( 28 ). Aceste amendamente au fost respinse în mod explicit de Consiliu, deoarece contraveneau abordării generale ( 29 ), având în vedere că transferau întregul risc asupra autorităților contractante și nu permiteau introducerea de stimulente pentru eficiență în gestionarea serviciului ( 30 ). |
2. Compensație corespunzătoare?
43. |
Regulamentul nr. 1370/2007 nu conține niciun articol care să se refere în mod literal la o compensație „adecvată”, „corespunzătoare” sau „suficientă” ( 31 ). Trimiterea la acești termeni figurează în preambul și, indirect, în anexă. |
44. |
În textul adoptat în anul 2007, considerentul (27), după ce amintește că o compensație nu poate fi excesivă, precizează că „în cazul în care o autoritate competentă intenționează să atribuie un contract de servicii publice fără ca acesta să facă obiectul unei proceduri competitive de atribuire, autoritatea în cauză trebuie, de asemenea, să respecte o serie de norme detaliate care să asigure o compensație cu un cuantum corespunzător […]”. |
45. |
În corpul textului există de asemenea preocuparea privind lipsa de compensare, chiar dacă, în sine, aceasta se traduce exclusiv printr‑o mențiune în anexă, în legătură cu efectul pe care îl poate avea respectarea obligației de serviciu public asupra altor activități ale operatorului sau asupra rețelelor sale ( 32 ). |
46. |
Orientările Comisiei reamintesc faptul că o compensație „corespunzătoare” este necesară pentru a asigura că fondurile proprii ale operatorului supus obligației de serviciu public nu sunt erodate pe termen lung și că acesta este în măsură să își îndeplinească cu fidelitate obligațiile contractuale sau să mențină nivelul de calitate în furnizarea de servicii de transport de călători ( 33 ). |
47. |
Comisia adaugă că o compensație necorespunzătoare creează de asemenea riscul reducerii numărului de oferte depuse ca răspuns la o cerere de oferte pentru atribuirea unui contract de servicii publice ( 34 ). |
48. |
În propunerea sa de modificare a Regulamentului nr. 1370/2007, Comisia a explicitat necesitatea de a asigura viabilitatea financiară a transportului public ( 35 ). |
49. |
Această preocupare este evidentă în textul modificat prin Regulamentul nr. 2016/2338. Articolul 2a alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 1370/2007 subliniază că compensarea urmărește, printre obiectivele sale, „să susțină financiar asigurarea transportului public de călători în conformitate cu cerințele stabilite în politica de transport public pe termen lung”. |
50. |
Considerentul (11) al Regulamentului nr. 2016/2338 asociază sustenabilitatea financiară cu obligația de a compensa „în mod corespunzător” operatorii de servicii pentru îndeplinirea obligațiilor de serviciu public. |
51. |
Evaluarea caracterului corespunzător al compensației, în sensul indicat anterior, face parte din testul proporționalității ( 36 ) pe care trebuie să îl treacă specificațiile privind obligațiile de serviciu public pentru prestarea de servicii de transport de călători, în conformitate cu articolul 2a alineatul (1) din Regulamentul nr. 1370/2007. |
52. |
Prin urmare, compensația trebuie să permită operatorului însărcinat cu obligația de serviciu public să finalizeze prestarea serviciului. Pentru motivele pe care le‑am prezentat anterior, acest lucru nu presupune că valoarea compensației este identică cu costul financiar net generat de îndeplinirea obligațiilor. |
3. Costuri (sume) care pot fi compensate
53. |
În conformitate cu articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1370/2007, contractele de servicii publice trebuie să prevadă alocarea costurilor legate de prestarea de servicii de transport ( 37 ). |
54. |
Printre costurile respective, dispoziția enumeră în mod neexhaustiv cheltuielile cu personalul, consumul de energie, redevențele aferente infrastructurii, întreținerea și reparațiile autovehiculelor de transport în comun, materialul rulant și instalațiile necesare pentru exploatarea serviciilor de transport de călători, costurile fixe și o rentabilitate adecvată a capitalului. |
55. |
Primele propuneri de regulament impuneau operatorului obligația să își asume cel puțin „costul prestării serviciilor care fac obiectul unui contract de servicii publice, inclusiv, în special, cheltuielile cu personalul, consumul de energie, întreținerea și reparațiile autovehiculelor și materialul rulant” ( 38 ). |
56. |
În schimb, Regulamentul nr. 1370/2007 nu impune ca anumite costuri specifice să fie alocate cu un anumit titlu; acesta nu prevede compensarea costurilor specifice ( 39 ). Autoritatea competentă dispune de flexibilitate în această privință ( 40 ). |
4. Concluzie intermediară
57. |
Compensația pentru obligația de serviciu public în sensul Regulamentului nr. 1370/2007 este o compensație care, ca urmare a cuantumului său, nu conferă un avantaj financiar care poate fi calificat drept ajutor de stat. De asemenea, suma respectivă trebuie să reflecte un echilibru între obiectivele de gestionare eficace a serviciului de transport și sustenabilitatea financiară a prestării serviciului respectiv pe termen lung. |
58. |
O compensație mai mică decât costul net al executării obligației de serviciu public nu încalcă Regulamentul nr. 1370/2007. Transferul riscului către prestatorul de servicii nu este, în sine, contrar acestui regulament. |
59. |
Autoritatea competentă dispune de o marjă largă de apreciere pentru a determina elementele care beneficiază sau nu de compensație și, prin urmare, riscurile concrete suportate de operatorul de servicii. |
C. Compensații și proceduri competitive de atribuire
60. |
În ședință s‑a discutat despre efectul pe care l‑ar putea avea asupra compensației faptul că atribuirea contractului ar fi precedată de o procedură competitivă de atribuire (situație care se regăsește în speță). |
61. |
Pentru a institui o obligație de serviciu public, Regulamentul nr. 1370/2007 prevede două tipuri de instrumente juridice: contractele de servicii publice și normele generale ( 41 ). Primele trebuie să fie alese, în principiu, în cazul în care este prevăzută o compensație ( 42 ). În mod excepțional, pentru obligațiile referitoare la tarifele maxime, este posibilă impunerea unilaterală a acestora prin intermediul normelor generale ( 43 ). |
62. |
În conformitate cu articolul 5 din Regulamentul nr. 1370/2007, autoritățile contractante pot decide să atribuie în mod direct contractele (unui operator intern sau, în anumite condiții, unui terț) sau prin intermediul unei proceduri competitive de atribuire. Nivelul de detaliere a dispozițiilor Regulamentului nr. 1370/2007 privind metoda de calcul al contraprestației variază în funcție de modul în care se realizează atribuirea. |
63. |
Textul conține câteva orientări comune. Articolul 6, care se referă la „compensația de serviciu public”, prevede, la alineatul (1) prima teză, că aceste compensații trebuie să respecte articolul 4 din Regulamentul nr. 1370/2007 ( 44 ). |
64. |
În ceea ce privește metoda de calcul al compensației legate de o obligație de serviciu public, Regulamentul nr. 1370/2007 se aplică numai atunci când aceasta din urmă este impusă prin intermediul unei norme generale sau în cadrul unui contract atribuit în mod direct. |
65. |
Cu alte cuvinte, în Regulamentul nr. 1370/2007 nu există norme specifice aplicabile metodei de calcul al compensației atunci când contractul este atribuit printr‑o procedură competitivă de atribuire. În opinia noastră, lipsa lor se datorează faptului că legiuitorul a mizat pe măsura mai mare în care procedurile competitive pot asigura, prin ele însele, un echilibru între interesele contradictorii. |
66. |
În cadrul acestui tip de proceduri de atribuire, autoritățile contractante sunt libere să includă sau nu, în caietul de sarcini, sisteme de revizuire a prețurilor prin indexare sau formule similare. Astfel cum a statuat Curtea ( 45 ) în legătură cu normele naționale care nu prevedeau revizuirea periodică a prețurilor contractelor după atribuire, dreptul Uniunii ( 46 ) nu se opune unor astfel de norme. |
67. |
Orientările Comisiei subliniază, la punctul 2.4.1, modul în care „o procedură competitivă de atribuire, deschisă, transparentă și nediscriminatorie în sensul articolului 5 alineatul (3) [din Regulamentul nr. 1370/2007] va reduce la minimum compensația publică pe care autoritățile competente trebuie să o plătească prestatorului de servicii pentru a obține nivelul de serviciu public cerut de procedură, împiedicând astfel compensarea în exces. În acest caz, nu este necesar să se aplice normele detaliate privind compensațiile, prevăzute în anexă”. |
68. |
Procedurile competitive de atribuire a contractului îmbracă, în acest sens, forma unor sisteme ideale pentru atribuirea serviciului public, în cele mai bune condiții de calitate și preț, unui operator economic calificat. În acest context, intervenția autorității de reglementare devine mai puțin necesară. |
69. |
Orientările Comisiei confirmă această idee: interacțiunea forțelor concurențiale ale pieței face posibilă determinarea compensației reduse la minimum ( 47 ), astfel încât autoritatea sau entitatea contractantă să poată alege oferta care implică cel mai mic cost pentru comunitate (sau oferta care reprezintă cea mai eficientă opțiune din perspectiva prețului și a calității) ( 48 ). |
70. |
În Regulamentul nr. 1370/2007, convingerea că procedura competitivă permite o ajustare automată a compensației nu are legătură doar cu cerința ca aceasta să nu fie excesivă. Procedura competitivă de atribuire este de asemenea prezentată ca fiind adecvată pentru a obține o compensație corespunzătoare cu scopul de a asigura sustenabilitatea financiară pe termen lung a serviciilor publice de transport de călători, în conformitate cu cerințele stabilite în politica de transport public ( 49 ). |
71. |
Or, acest lucru se bazează pe ipoteza că structura procedurii de atribuire permite o concurență reală și efectivă, atât în ceea ce privește procedura, cât și conținutul contractului:
|
72. |
Având la dispoziție aceste informații, operatorii pot alege dacă participă sau nu la procedura de atribuire; în cazul în care aleg să participe, vor putea pregăti oferta prin includerea în ea a prețului tuturor factorilor relevanți ( 52 ). |
73. |
Valoarea compensației – sau mecanismul și parametrii de stabilire a acesteia – figurează cu siguranță printre acele elemente relevante. În cazul în care este calculată la un nivel prea scăzut, aceasta poate descuraja potențialii ofertanți sau poate limita numărul lor, contravenind dispozițiilor articolului 5 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1370/2007 ( 53 ). |
74. |
Prin urmare, autoritatea contractantă trebuie să evite includerea în caietul de sarcini a unor parametri de compensare care, prin faptul că ar face ca obligația de serviciu public să fie prea împovărătoare, fără o justificare obiectivă, pentru potențialii prestatori, îi descurajează să participe la procedura de atribuire. În astfel de situații, procedura nu își îndeplinește scopul esențial de a permite selectarea ofertei celei mai avantajoase (în vederea îndeplinirii obligației de serviciu public). |
75. |
Pentru a determina dacă există sau nu un dezechilibru între prestații și dacă acesta este sau nu justificat, este necesară o examinare de la caz la caz, în lumina obiectivelor urmărite prin compensare de Regulamentul nr. 1370/2007. |
D. Aplicarea în litigiu
76. |
În decizia de trimitere, instanța de trimitere prezintă argumentele în favoarea și împotriva cererii recurentelor. Printre primele, aceasta enumeră:
|
77. |
Potrivit instanței de trimitere, printre contraargumentele invocate figurează următoarele:
|
78. |
În ceea ce ne privește, în conformitate cu considerațiile anterioare, considerăm că nu există nicio obligație pentru autoritățile competente să stabilească, în favoarea furnizorului de servicii de transport public, mecanisme de indexare integrală a costurilor care alcătuiesc prețul contractual. |
79. |
Astfel, Regulamentul nr. 1370/2007 nu prevede că contractul de prestare de servicii trebuie să includă clauze de indexare integrală, care să acționeze ca o „asigurare” împotriva creșterilor costurilor combustibilului, ale remunerării forței de muncă și a contribuțiilor la sistemul de securitate socială. Autoritatea contractantă poate, în limitele marjei sale de apreciere, să prevadă o indexare parțială, numai pentru anumite perioade și numai atunci când creșterile costurilor depășesc un anumit plafon ( 55 ). |
80. |
Astfel cum am menționat, nu există nicio obligație de a asigura compensarea totală a oricărei creșteri a costurilor legate de prestarea serviciului. În consecință, un regim național al contractelor de servicii de transport public atribuite prin procedură deschisă de atribuire, care, spre deosebire de cel în vigoare anterior în Letonia ( 56 ), nu elimină complet riscul ca furnizorul de servicii să înregistreze pierderi, este compatibil cu Regulamentul nr. 1370/2007. |
81. |
Nu este exclus ca, în cadrul acestui model, să apară situații în care riscul este imputat operatorului. Cu toate acestea, analizat în abstract, modelul respectă Regulamentul nr. 1370/2007, care permite o compensare parțială cu condiția ca aceasta să contribuie la stimularea eficienței. |
82. |
La întrebarea dacă un astfel de model îi obligă pe ofertanți să își asume un risc prea mare atunci când stabilesc prețul serviciului, ar trebui să se răspundă, în primul rând, în sensul că participarea la procedura de atribuire nu este obligatorie, iar ofertanții trebuie să evalueze dacă sunt sau nu interesați să recurgă la aceasta ( 57 ). |
83. |
În al doilea rând, astfel cum am explicat anterior, dacă dispun de informații adecvate, ofertanții își concep oferta în funcție de toate elementele relevante, printre care și creșterea viitoare a costurilor care afectează serviciul și prima de risc corespunzătoare. Aceștia vor trebui să facă o prognoză, pentru o anumită perioadă, a costurilor care afectează prețul serviciului, inclusiv a celor asupra a căror evoluție (fie în sus, fie în jos) nu au nicio influență. |
84. |
În mod inevitabil, această evaluare a costurilor viitoare va viza și costurile a căror creștere nu depinde de operatori, cu alte cuvinte cele care nu sunt direct legate de „(in)eficiența operațională a transportatorului” ( 58 ). Totuși, astfel cum am menționat, Regulamentul nr. 1370/2007 nu impune compensarea unor costuri concrete. În cazul în care, ca urmare a acestor creșteri, compensația este mai mică decât costurile calculate de operator, acesta va trebui să facă economii în ceea ce privește alte elemente asupra cărora are influență. |
85. |
Considerațiile anterioare nu împiedică instanța de trimitere să aprecieze, având în vedere clauzele caietului de sarcini (și calculele economice care stau la baza lor), eventualele efecte disuasive ale acestora în contextul general al ofertei ( 59 ). Analiza sa va putea să o conducă la concluzia că, din cauza insuficienței sale evidente, compensația pentru obligația de serviciu public reduce disponibilitatea sau calitatea serviciului la niveluri nerezonabile sau limitează în mod artificial numărul ofertanților. |
86. |
Curtea nu ar trebui să se substituie instanței de trimitere în aprecierea aspectului dacă conținutul caietului de sarcini în litigiu era viciat în aceste privințe și, prin urmare, nu permitea selectarea ofertei celei mai avantajoase. Totul pare să indice că această situație nu se regăsește în speță (de fapt, au existat mai mulți ofertanți care și‑au formulat în mod liber ofertele), însă, din nou, acesta este un aspect pe care numai instanța de trimitere este în măsură să îl clarifice. |
V. Concluzie
87. |
În lumina considerațiilor anterioare, propunem să se răspundă Augstākā tiesa (Senāts) (Senatul Curții Supreme, Letonia) după cum urmează: „Regulamentul nr. 1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1191/69 și nr. 1107/70 ale Consiliului, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) 2016/2338 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 decembrie 2016, trebuie interpretat în sensul că permite ca, în caietul de sarcini pentru atribuirea, prin intermediul unei proceduri competitive deschise, a unui contract de transport de călători cu autobuzul să nu includă o clauză privind indexarea periodică a tuturor costurilor, inclusiv a celor care nu se află sub controlul prestatorului de servicii respectiv, în schimbul îndeplinirii obligației de serviciu public care face obiectul contractului respectiv.” |
( 1 ) Limba originală: spaniola.
( 2 ) Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1191/69 și nr. 1107/70 ale Consiliului (JO 2007, L 315, p. 1). Versiunea în vigoare în prezent, aplicabilă în prezenta cauză, este cea care rezultă din Regulamentul (UE) 2016/2338 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 decembrie 2016 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1370/2007 în ceea ce privește deschiderea pieței pentru serviciile de transport feroviar intern de călători (JO 2016, L 354, p. 22).
( 3 ) Cel mai recent, în Hotărârea din 8 septembrie 2022, AS Lux Express Estonia (C‑614/20, EU:C:2022:641). În ceea ce privește predecesorul său imediat, Regulamentul (CEE) nr. 1191/69 al Consiliului din 26 iunie 1969 privind acțiunea statelor membre în ceea ce privește obligațiile inerente noțiunii de serviciu public în domeniul transportului feroviar, rutier și pe căi navigabile interioare (JO 1969, L 156, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 1, p. 25), a se vedea Hotărârea din 27 noiembrie 1973, Nederlandse Spoorwegen (36/73, EU:C:1973:130), pronunțată într‑o cauză privind transportul feroviar, și Hotărârea din 24 iulie 2003, Altmark Trans și Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415), denumită în continuare „Hotărârea Altmark”), Hotărârea din 7 mai 2009, Antrop și alții (C‑504/07, EU:C:2009:290), și Hotărârea din 3 aprilie 2014, CTP (C‑516/12-C‑518/12, EU:C:2014:220), pronunțată în domeniul transportului cu autobuzul.
( 4 ) Legea privind serviciile de transport public.
( 5 ) Decretul Consiliului de Miniștri nr. 435 din 28 iulie 2015 privind procedura de determinare și de compensare a pierderilor și a cheltuielilor legate de furnizarea serviciilor de transport public și de stabilire a prețurilor acestor servicii.
( 6 ) Anunțul avea numărul de referință AD 2019/7. Procedura 2019/S 138-340153 a fost publicată în suplimentul la JOUE din 19 iulie 2019 (JO 2019, S 138, p. 1).
( 7 ) AS CATA, SIA VTU Valmiera, SIA Jelgavas autobusu parks și SIA Jēkabpils autobusu parks (denumite în continuare, împreună cu Dobeles, „recurentele”).
( 8 ) În ședință, autoritatea contractantă a explicat că veniturile furnizorului de servicii sunt compuse din două elemente: a) suma plătită de călători la cumpărarea biletului și b) o compensație financiară din partea statului, care corespunde diferenței dintre prețul serviciului propus de ofertantul câștigător în oferta sa și suma încasată din vânzarea de bilete către călători.
( 9 ) Comunicarea Comisiei referitoare la orientări pentru interpretarea Regulamentului (CE) nr. 1370/2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători [(JO 2014, C 92, p. 1), denumită în continuare „Orientările Comisiei”]. Aceste orientări nu au valoare normativă.
( 10 ) În realitate, având în vedere situația de fapt din prezentul litigiu, articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007 nu este relevant pentru soluționarea sa.
( 11 ) Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE (JO 2014, L 94, p. 65).
( 12 ) Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile efectuate de entitățile care își desfășoară activitatea în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale și de abrogare a Directivei 2004/17/CΕ (JO 2014, L 94, p. 243).
( 13 ) Hotărârea din 20 septembrie 2018, Rudigier (C‑518/17, EU:C:2018:757, punctul 49).
( 14 ) Autoritatea contractantă a confirmat faptul că Decretul nr. 435 al Consiliului de Miniștri din 28 iulie 2015, aplicabil în speță, este diferit de cel examinat de Curte în Hotărârea din 10 noiembrie 2011, Norma‑A și Dekom (C‑348/10, EU:C:2011:721), pentru a exclude calificarea contractului în discuție în acea cauză ca fiind de „concesiune”. În cazul respectiv, ofertantul câștigător nu își asuma totalitatea sau cel puțin o parte semnificativă a riscului de exploatare.
( 15 ) Articolul 2 litera (e) din Regulamentul nr. 1370/2007.
( 16 ) Concluziile prezentate în cauza Lux Express Estonia (C‑614/20, EU:C:2022:180, punctul 38).
( 17 ) Articolul 2 litera (f) din Regulamentul nr. 1370/2007 consideră ca fiind un astfel de drept „drept[ul] care permite exploatarea anumitor servicii publice de transport de călători de către un operator de servicii publice pe o anumită rută sau rețea ori într‑o anumită zonă, cu excluderea oricărui alt asemenea operator”.
( 18 ) Considerentul (34) al Regulamentului nr. 1370/2007.
( 19 ) Regulamentul nr. 1370/2007 nu face referire la niciunul dintre sistemele de calcul. În cadrul litigiului, discuția se axează pe indexarea prețurilor, însă aceasta este doar una dintre modalitățile posibile de calculare a compensației și, în ultimă instanță, de combatere a eventualelor efecte negative pe care le poate avea executarea obligației de serviciu public asupra ofertantului câștigător.
( 20 ) Articolul 2a alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 1370/2007. Conform anexei, compensația ar trebui să fie stabilită astfel încât să promoveze gestiunea eficace a serviciului. Această indicație poate fi înțeleasă ca o expresie concretă a obiectivului privind eficiența.
( 21 ) Articolul 2a alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 1370/2007. Pentru o formulare mai clară, a se vedea considerentul (11) al Regulamentului 2016/2338.
( 22 ) Hotărârea Altmark, punctul 92 și dispozitivul.
( 23 ) Punctul 6 din anexa la Regulamentul nr. 1370/2007 definește profitul rezonabil ca fiind o „rată de rentabilitate a capitalului care este normală pentru sectorul de activitate respectiv într‑un stat membru dat și care ține seama de riscul sau de absența riscului suportat de către operatorul de serviciu public în virtutea intervenției autorității publice”.
( 24 ) În ceea ce privește obligația de serviciu public care este sau nu contractată, dar nu prin intermediul unei proceduri competitive de atribuire. Legiuitorul are convingerea, la care vom face referire ulterior, că o procedură deschisă de atribuire conduce în mod natural la o compensare neexcesivă.
( 25 ) Comunicarea Comisiei – Cadrul Uniunii Europene pentru ajutoarele de stat sub forma compensațiilor pentru obligația de serviciu public (2011) (JO 2012, C 8, p. 15, punctele 40 și 41), menționează, cu titlu de exemplu, două metode: definirea în avans a unui nivel fix al compensației, care anticipează și cuprinde creșterile în eficiență pe care se poate preconiza că prestatorul serviciului public le va obține pe durata de valabilitate a actului de atribuire, sau definirea unor obiective de eficiență productivă în cadrul actului de atribuire prin care nivelul compensației ajunge să depindă de măsura în care au fost atinse obiectivele. Proceduri similare erau descrise în Propunerea modificată de regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind acțiunea statelor membre în materie de cerințe de serviciu public și atribuirea de contracte de servicii publice în domeniul transportului feroviar, rutier și naval de călători [prezentată de Comisie în conformitate cu articolul 250 alineatul (2) din Tratatul CE] [COM(2002) 107 final], anexa, punctul 6.
( 26 ) Autoritățile vor trebui să mențină stimulentele la un nivel rezonabil, evitând ca operatorul să obțină avantaje disproporționate în materie de eficiență, și să se asigure că stimulentele respective nu împiedică garantarea unui nivel ridicat de calitate a serviciilor. Aceste atenționări sunt prezentate în secțiunea 2.4.5 din Orientările Comisiei; ele ar rezulta de asemenea dintr‑o interpretare sistematică și teleologică a Regulamentului nr. 1370/2007.
( 27 ) Orientările Comisiei, punctul 2.4.3.
( 28 ) Proiect de rezoluție legislativă a Parlamentului European referitoare la propunerea de regulament al Parlamentului European și al Consiliului de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1370/2007 în ceea ce privește deschiderea pieței pentru serviciile de transport feroviar intern de călători [(COM(2013) 0028 – C7-0024/2013-2013/0028(COD)], documentul A7-0034/2014 din 16 ianuarie 2014, amendamentele 10 și 40.
( 29 ) Reflectată în documentul 12777/15 din 12 octombrie 2015 al Secretariatului General al Consiliului către delegații.
( 30 ) A se vedea Raportul Secretariatului General al Consiliului către Coreper, documentul 13146/15 din 4 decembrie 2015, rândul 112, și documentul 5159/16, add. 1, din 15 ianuarie 2016, rândul 112. Reamintim faptul că nu a avut succes nici interzicerea directă a compensației „insuficiente”, propusă în cadrul lucrărilor pregătitoare pentru prima versiune a regulamentului: motivele acestui eșec sunt diverse și nu au neapărat legătură cu stimulentul pentru eficiență. A se vedea nota de subsol 31.
( 31 ) Proiect de rezoluție legislativă a Parlamentului European referitoare la Poziția Comună a Consiliului în vederea adoptării unui regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1191/69 și nr. 1107/70 ale Consiliului [13736/1/2006 – C6-0042/2007 – 2000/0212(COD)], documentul A6-0131/2007 din 4 aprilie 2007, amendamentele 6, 14 și 18, modifica Poziția Comună, solicitând ca compensația să nu fie nici excesivă, nici insuficientă. Delegațiile statelor membre au fost împărțite atât în ceea ce privește includerea sau nu a cerinței (pentru unele delegații, în special, prevenirea subcompensării nu era un obiectiv al regulamentului), cât și în ceea ce privește locul și modul în care ar trebui să se facă acest lucru: a se vedea Raportul Secretariatului General al Consiliului către Coreper, documentul 7974/07 din 2 aprilie 2007 privind modificările respective. În cele din urmă, acestea nu au fost incluse în text.
( 32 ) Anexă, punctul 3. Se atrage atenția atât cu privire la compensarea în exces, cât și la „lipsa de compensare” și se solicită ca la calculul efectului financiar net al obligației de serviciu să se ia în considerare „efectele financiare măsurabile asupra rețelelor operatorului în cauză”.
( 33 ) Orientările Comisiei, punctul 2.4.8.
( 34 ) Ibidem.
( 35 ) Propunerea de Regulament al Parlamentului European și al Consiliului de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1370/2007 în ceea ce privește deschiderea pieței pentru serviciile de transport feroviar intern de călători, COM(2013) 28 final, considerentul (5) și articolul 2a alineatul (4). Studiile și consultările care au stat la baza textului s‑au axat pe transportul feroviar, care reprezintă de asemenea subiectul principal al modificării Regulamentului nr. 1370/2007. Totuși, având în vedere modul său de redactare, domeniul de aplicare al propunerii în această privință este general.
( 36 ) Obligația de serviciu public, ca intervenție pe piață, trebuie să respecte principiul proporționalității, astfel cum este interpretat în dreptul Uniunii: aceasta trebuie să fie justificată, să fie de natură să asigure realizarea obiectivului urmărit și să nu depășească ceea ce este necesar pentru atingerea acestuia.
( 37 ) Același mandat se extinde și la normele generale, care nu fac obiectul prezentei trimiteri preliminare. Cu privire la această noțiune, a se vedea nota 41 din prezentele concluzii.
( 38 ) Propunerea de Regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind acțiunea statelor membre în ceea ce privește cerințele de serviciu public și atribuirea contractelor de servicii publice în transportul feroviar, rutier și pe căi navigabile interioare de călători [COM(2000) 7 final], articolul 6 litera (b); și Propunerea de Regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind acțiunea statelor membre în ceea ce privește obligațiile de serviciu public și atribuirea contractelor de servicii publice în transportul feroviar, rutier și pe căi navigabile interioare de călători [prezentată de Comisie în conformitate cu articolul 250 alineatul (2) din Tratatul CE] [COM(2002) 107 final], articolul 6 litera (b).
( 39 ) O dispoziție care nu permite flexibilitate în alocarea costurilor se poate dovedi ineficientă, astfel cum sublinia Comitetul Economic și Social European în Avizul său privind Propunerea de regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind acțiunea statelor membre în ceea ce privește cerințele de serviciu public și atribuirea contractelor de servicii publice în transportul feroviar, rutier și pe căi navigabile interioare de călători (JO 2001, C 221, p. 31), punctul 5.1.1.
( 40 ) Un alt exemplu privind această flexibilitate figurează la articolul 2a alineatul (1) prima teză din Regulamentul nr. 1370/2007, care permite autorității competente să grupeze servicii rentabile cu servicii nerentabile.
( 41 ) Definite la articolul 2 literele (i) și, respectiv, (l) din Regulamentul nr. 1370/2007. Contractul de servicii publice reflectă un „acord încheiat între o autoritate competentă și un operator de serviciu public”. Norma generală implică o „măsură care se aplică în mod nediscriminatoriu tuturor serviciilor publice de transport de călători de același fel într‑o anumită zonă geografică”.
( 42 ) Articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1370/2007: „în cazul în care o autoritate competentă decide să acorde unui operator ales un drept exclusiv și/sau o compensație de orice natură în schimbul îndeplinirii unor obligații de serviciu public, autoritatea respectivă face aceasta în cadrul unui contract de servicii publice”.
( 43 ) Articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1370/2007: „Prin derogare de la alineatul (1), obligațiile de serviciu public care urmăresc să instituie tarife maxime pentru toți călătorii sau pentru anumite categorii de călători pot fi supuse, la rândul lor, normelor generale […]”.
( 44 ) În conformitate cu această dispoziție, contractele de servicii publice și normele generale: „[…] (b) stabilesc în prealabil, în mod obiectiv și transparent: (i) parametrii pe baza cărora urmează să se calculeze plata compensației, dacă există, și (ii) natura și întinderea oricărui drept exclusiv acordat, într‑un mod care să prevină compensarea în exces […] (c) stabilesc modalitățile de alocare a costurilor legate de prestarea de servicii […]”.
( 45 ) Hotărârea din 19 aprilie 2018, Consorzio Italian Management și Catania Multiservizi (C‑152/17, EU:C:2018:264, punctele 29-31).
( 46 ) În cauza respectivă era vorba despre Directiva 2004/17/CΕ a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale (JO 2004, L 134, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 08, p. 3), astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (UE) nr. 1251/2011 al Comisiei din 30 noiembrie 2011 (JO 2011, L 319, p. 43), precum și despre principiile generale pe care se bazează. În prezent, Directiva 2014/24 se referă la indexare, în considerentul (111), ca la o posibilitate: „Autoritățile contractante ar trebui să aibă posibilitatea, în cadrul fiecărui contract, de a prevedea modificarea contractului prin intermediul unor clauze de revizuire sau de opțiuni, dar aceste clauze nu ar trebui să le ofere o marjă nelimitată de acțiune […] Ar trebui să se clarifice ulterior că s‑ar putea prevedea indexarea prețurilor în clauze de revizuire sau de opțiuni suficient de clar redactate […]”. Considerente similare se regăsesc și în Directivele 2014/23 și 2014/25.
( 47 ) Punctul 2.4.2 din Orientările Comisiei. Un alt indiciu privind faptul că procedura de atribuire acționează ca un element de determinare autonomă a compensației, prin interacțiunea dintre cerere și ofertă, figurează la punctul 2.4.3 unde, în legătură cu noțiunea de profit rezonabil, Comisia se referă la ipoteza că există „o remunerație general acceptată pe piață pentru un serviciu dat”, deoarece „această remunerație practicată pe piață oferă cea mai bună referință pentru stabilirea nivelului compensației în absența unei proceduri de achiziții”.
( 48 ) Criteriul „cel mai mic cost pentru comunitate” nu figurează în Regulamentul nr. 1370/2007. Hotărârea Altmark îl utilizează la punctul 93, însă nu și în dispozitivul său. Potrivit Comunicării Comisiei privind aplicarea normelor Uniunii Europene în materie de ajutoare de stat în cazul compensațiilor acordate pentru prestarea de servicii de interes economic general [JO 2012, C 8, p. 4 (Comunicarea SIEG)], acesta trebuie interpretat în sensul că permite alegerea ofertei cu prețul cel mai scăzut sau a celei care oferă cel mai bun raport calitate‑preț. Deși liniile directoare respective se referă la articolul 106 TFUE, nimic nu împiedică extrapolarea lor, în ceea ce privește acest detaliu, la articolul 93 TFUE.
( 49 ) Facem trimitere la considerentul (11) al Regulamentul nr. 2016/2338: „În cazul contractelor de servicii publice care nu sunt atribuite pe baza unei proceduri competitive de atribuire, îndeplinirea obligațiilor de serviciu public de către operatorii de servicii publice ar trebui să fie compensată în mod corespunzător […]”. Sublinierea noastră.
( 50 ) În conformitate cu articolul 5 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1370/2007, procedura „este deschisă tuturor operatorilor, este echitabilă și respectă principiile transparenței și nediscriminării”. Considerentul (9) se referă de asemenea la principiul proporționalității. Procedura de atribuire trebuie să respecte principiile stabilite de TFUE, indiferent dacă acestea sunt sau nu menționate în textul acesteia.
( 51 ) Punctul 2.3.2.
( 52 ) De asemenea, în cazul în care consideră că este oportun, pot lua măsuri pentru a se proteja împotriva volatilității pieței (de exemplu, prin încheierea unei asigurări împotriva creșterilor viitoare ale prețurilor produselor și serviciilor pe care trebuie să le utilizeze).
( 53 ) În cazul în care este contractată obligația de serviciu public, un dezechilibru excesiv, în favoarea autorității contractante, al obligațiilor contractuale respective ar putea restrânge concurența, deoarece operatorii economici nu vor fi, în general, dispuși să își asume pierderi.
( 54 ) Satiksmes ministrijas informatīvais ziņojums „Par reģionālās nozīmes sabiedriskā transporta pakalpojumu attīstību 2021.-2030.gadam” (documentul informativ al Ministerului Transporturilor „Cu privire la dezvoltarea serviciilor de transport public de importanță regională pentru perioada 2021-2030”), disponibil la http://tap.mk.gov.lv/mk/tap/?pid= 40473219. Caietul de sarcini în cauză în litigiu a fost publicat în anul 2019; în ședință, autoritatea contractantă și guvernul leton au explicat că, încă de atunci, era posibil să se aplice noul model de finanțare (descris în documentul informativ menționat) la contractele care urmau să fie executate începând cu anul 2021. Îi revine instanței de trimitere sarcina de a decide dacă caietul de sarcini din 2019 era reglementat de noul sistem sau de cel anterior.
( 55 ) A se vedea punctul 66 din prezentele concluzii.
( 56 ) Decizia de trimitere, punctul 13: „Modificarea are legătură cu faptul că, până în prezent, furnizorii de servicii își desfășurau activitatea în principal în condiții lipsite de risc, deoarece statul compensa toate costurile (creșterea prețurilor, scăderea cererii). Cu toate acestea, pentru a garanta o utilizare mai eficientă a fondurilor publice, trebuie să se asigure faptul că furnizorii de servicii de transport sunt primii interesați de atingerea obiectivelor comerciale.” Astfel cum am subliniat în nota de subsol 54, îi va reveni instanței de trimitere sarcina de a decide dacă controlul jurisdicțional al caietului de sarcini ar trebui să se realizeze în lumina criteriilor de reglementare în vigoare înainte sau după anul 2021.
( 57 ) În ședință, Dobeles, precum și autoritatea contractantă și guvernul leton au confirmat participarea mai multor ofertanți (inclusiv a recurentelor) la procedura de atribuire al cărei caiet de sarcini s‑a contestat.
( 58 ) Astfel cum s‑a exprimat Dobeles, punctul 11 din observațiile sale scrise.
( 59 ) În realitate, autoritatea contractantă însăși ar trebui să fie cea care, în cazul unor indicii precum absența ofertelor, existența unei singure oferte sau propunerea pe scară largă de oferte care nu corespund previziunilor sale, ar trebui să analizeze dacă condițiile stabilite în caietul de sarcini sunt inacceptabile în practică.