EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 62010TN0156
Case T-156/10: Action brought on 6 April 2010 — Confederación de Cooperativas Agrarias de España and CEPES v Commission
Lieta T-156/10: Prasība, kas celta 2010. gada 6. aprīlī — Confederación de Cooperativas Agrarias de España un CEPES /Komisija
Lieta T-156/10: Prasība, kas celta 2010. gada 6. aprīlī — Confederación de Cooperativas Agrarias de España un CEPES /Komisija
OV C 148, 5.6.2010, p. 46–47
(BG, ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, IT, LV, LT, HU, MT, NL, PL, PT, RO, SK, SL, FI, SV)
5.6.2010 |
LV |
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis |
C 148/46 |
Prasība, kas celta 2010. gada 6. aprīlī — Confederación de Cooperativas Agrarias de España un CEPES/Komisija
(Lieta T-156/10)
2010/C 148/75
Tiesvedības valoda — spāņu
Lietas dalībnieki
Prasītājas: Confederación de Cooperativas Agrarias de España (Madride, Spānija), Confederación Empresarial Española de la Economía Social (CEPES) (Madride, Spānija) (pārstāvji — M. Araujo Boyd, advokāts, un M. Muñoz de Juan, advokāte)
Atbildētāja: Eiropas Komisija
Prasītāju prasījumi:
— |
atzīt par pieņemamiem un izvērtēt šajā prasībā izvirzītos atcelšanas pamatus; |
— |
atcelt pārsūdzētā lēmuma 1. pantu; |
— |
pakārtoti atcelt pārsūdzētā lēmuma 4. pantu un |
— |
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā. |
Pamati un galvenie argumenti
Šī prasība ir celta saistībā ar Komisijas 2009. gada 15. decembra Lēmumu (atbalsts Nr. C 22/2001) par pasākumiem lauksaimniecības nozares atbalstam, kurus Spānija īstenojusi sakarā ar degvielas izmaksu pieaugumu. Šajā lēmumā ir atzīts, ka noteikti 2000. gada 6. oktobraReal Decreto-Ley 10/2000 de medidas urgentes de apoyo a los sectores agrario, pesquero y del transporte [Dekrēts-likums Nr. 10/2000 par steidzamiem pasākumiem lauksaimniecības, zivsaimniecības un transporta nozares atbalstam] (1) lauksaimniecības nozares atbalstam paredzētie pasākumi, par kuriem Spānija ir paziņojusi 2000. gada 29. septembrī, ir ar kopējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts, un uzdots to atgūt.
Par minētajiem pasākumiem sākotnēji tika pieņemts Komisijas 2001. gada 11. novembra lēmums (turpmāk tekstā — “sākotnējais lēmums”), kurā tika atzīts, ka “Real Decreto-Ley 10/2000 [..] paredzētie lauksaimniecības kooperatīvu atbalsta pasākumi nav atbalsts EK līguma 87. panta 1. punkta izpratnē”. Ar 2006. gada 12. decembra spriedumu (2) šis sākotnējais lēmums tika atcelts pamatojuma trūkuma dēļ, jo Komisija savā lēmumā nebija pietiekami ņēmusi vērā ietekmi, kāda uz kooperatīvu nodokļu režīmu varētu būt bijusi citiem nodokļiem, ne tikai uzņēmumu nodoklim. Pēc tam, nepieņemot jaunu lēmumu par procedūras uzsākšanu, Komisija 2009. gada 15. decembrī pieņēma pārsūdzēto lēmumu.
Prasītājas izvirza šādus piecus pamatus tiesību akta atcelšanai:
— |
pirmais pamats tiek balstīts uz to, ka Komisija esot aizskārusi procedūrā iesaistīto pušu tiesības tikt uzklausītām, jo pārsūdzēto lēmumu, kurā konstatēts kas gluži pretējs sākotnējā lēmumā konstatētajam, Komisija ir pieņēmusi, nedz no jauna uzsākot formālo procedūru, nedz iesaistītajām pusēm nodrošinot iespēju sniegt savus apsvērumus; |
— |
otrajā pamatā tiek pārmests, ka Komisija esot rīkojusies neatbilstoši tam, kas noteikts lietā T-146/03 taisītajā spriedumā, kurā vienīgi tika paredzēta sankcija par pietiekama pamatojuma trūkumu attiecībā uz zināmiem sākotnējā lēmuma aspektiem. Tā vietā, lai to šajā ziņā izlabotu, Komisija sākotnējo lēmumu mainīja aspektos, kurus tiesa nebija apšaubījusi. Ar šo Komisijas rīcību tiekot pārkāpti tiesiskās drošības un iesaistīto pušu tiesiskās paļāvības principi; |
— |
treškārt, prasītājas apstrīd pasākuma kvalificēšanu par valsts atbalstu, jo uzskata, ka tāpēc, ka lauksaimniecības kooperatīviem ir no sabiedrībām atšķirīgs nodokļu statuss, vien un neņemot vērā, ka kooperatīvi un kapitālsabiedrības neatrodas ne faktiski, ne juridiski līdzīgā stāvoklī, nevar apgalvot, ka tiem kooperatīviem, kuri savu darbību (atšķirībā no klasiskā savstarpējas kopdarbības modeļa) neveic 100 % apmērā ar saviem biedriem, būtu kāda “priekšrocība”. Turklāt, pat ja tiktu atzīts, ka tie ir salīdzināmi –quod non– kooperatīvu nodokļu režīms rada nevis priekšrocību, bet gan atšķirības, kuras pamato Spānijas nodokļu sistēmas uzbūve un raksturs, kā sākotnējā lēmumā, kurš 2006. gada 12. decembra spriedumā šajā ziņā netika apšaubīts, to bija atzinusi pati Komisija; |
— |
pakārtoti izvirzītajā ceturtajā pamatā prasītājas norāda, ka Komisija neesot pietiekami pamatojusi pasākuma saderīguma vērtējumu un saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktā noteikto esot tajā kļūdījusies un ka minētais pasākums esot bijis jāatzīst par saderīgu; |
— |
visbeidzot, prasītājas apstrīd pārsūdzētajā lēmumā noteikto atgūšanas kārtību. |
(1) 2000. gada 7. oktobraBoletín Oficial del Estado Nr. 241/2000, 34614. lpp.
(2) Lietā T-146/03 Asociación de Estaciones de Servicio de Madrid un Federación Catalana de Estaciones de Servicio/Komisija, Krājums, II-98. lpp.