EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 62010CN0081
Case C-81/10 P: Appeal brought on 12 February 2010 by France Télécom SA against the judgment delivered on 30 November 2009 in Joined Cases T-427/04 and T-17/05 French Republic and France Télécom v Commission
Byla C-81/10 P: 2010 m. vasario 12 d. France Télécom SA pateiktas apeliacinis skundas dėl 2009 m. lapkričio 30 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) priimto sprendimo sujungtose bylose T-427/04 ir T-17/05 Prancūzijos Respublika ir France Télécom prieš Komisiją
Byla C-81/10 P: 2010 m. vasario 12 d. France Télécom SA pateiktas apeliacinis skundas dėl 2009 m. lapkričio 30 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) priimto sprendimo sujungtose bylose T-427/04 ir T-17/05 Prancūzijos Respublika ir France Télécom prieš Komisiją
OL C 148, 2010 6 5, p. 12–13
(BG, ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, IT, LV, LT, HU, MT, NL, PL, PT, RO, SK, SL, FI, SV)
5.6.2010 |
LT |
Europos Sąjungos oficialusis leidinys |
C 148/12 |
2010 m. vasario 12 d.France Télécom SA pateiktas apeliacinis skundas dėl 2009 m. lapkričio 30 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) priimto sprendimo sujungtose bylose T-427/04 ir T-17/05 Prancūzijos Respublika ir France Télécom prieš Komisiją
(Byla C-81/10 P)
2010/C 148/19
Proceso kalba: prancūzų
Šalys
Apeliantė: France Télécom SA, atstovaujama advokatų S. Hautbourg, L. Olza Moreno, L. Godfroid ir M. van der Woude
Kitos proceso šalys: Europos Komisija, Prancūzijos Respublika
Apeliantės reikalavimai
— |
panaikinti skundžiamą sprendimą; |
— |
vadovaujantis Teisingumo Teismo statuto 61 straipsniu priimti sprendimą dėl bylos esmės ir patenkinti France Télécom pirmojoje instancijoje pateiktus reikalavimus; |
— |
tuo atveju, jei nebūtų patenkintas ankstesnis reikalavimas, grąžinti bylą Bendrajam Teismui, ir |
— |
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas. |
Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai
Apeliaciniam skundui pagrįsti apeliantė nurodo penkis apeliacinio skundo pagrindus.
Pirmuoju apeliacinio skundo pagrindu France Télécom nurodo, kad Bendrasis Teismas pažeidė „valstybės pagalbos“ sąvoką, nes jis pripažino, kad nagrinėjamoje byloje buvo valstybės pagalba, nors pripažįsta, kad galimos lengvatos buvimas (ar nebuvimas) šiuo atveju priklausė ne nuo aptariamos sistemos pobūdžio, o nuo į ją nepatenkančių veiksnių, kurių poveikis galėjo būti konstatuotas tik ex post. Todėl Bendrasis Teismas nepaisė SESV 107 ir 108 straipsniuose numatytos išankstinės valstybės pagalbos kontrolės tvarkos, pagrįstos ex ante objektyvia sistemos, apie kurią nacionalinės valdžios institucijos praneša iš anksto, požymių analize.
Antruoju apeliacinio skundo pagrindu apeliantė nurodo, kad Bendrasis Teismas nepaisė „lengvatos“ sąvokos, nes jis atsisakė visapusiškai išnagrinėti visas nuostatas, numatančias nuo bendrosios tvarkos nukrypstančią apmokestinimo tvarką. Ši Įstatymu Nr. 90/568 numatyta tvarka iš tikrųjų numatė du specialius apmokestinimo būdus: pirmasis, „sumokant nustatytą mokesčio sumą“ taikytas 1991–1993 metais, dėl kurio ieškovė sumokėjo per daug mokesčių palyginti su bendru įstatymu, pagal kurį 1994–2002 laikotarpiu ji sumokėjo mažiau mokesčių. Kadangi Bendrasis Teismas atsisakė visas nuo bendrosios tvarkos nukrypstančios apmokestinimo tvarkos pasekmes palyginti su bendruoju įstatymu abiejų laikotarpių atžvilgiu, jis padarė teisės klaidų.
Trečiuoju apeliacinio skundo pagrindu apeliantė nurodo teisėtų lūkesčių principo pažeidimą, nes Bendrasis Teismas nelaikė, kad Komisijos 2005 m. vasario 8 d. sprendime dėl La Poste kritikos dėl nustatytos apmokestinimo tvarkos nebuvimas galėjo apeliantei sukelti lūkesčių, jog aptariamos priemonės atitinka valstybės pagalbos srityje nustatytas taisykles. Be to, Bendrasis Teismas neatsižvelgė į kai kurias išimtines aplinkybes šioje byloje, pateisinančias teisėtų lūkesčių principo taikymą.
Ketvirtuoju apeliacinio skundo pagrindu France Télécom nurodo sprendimo motyvų trūkumą, nes Bendrasis Teismas kaip savo motyvus nurodė Komisijos motyvus, pateiktus atsakant į apeliantės argumentus, susijusius su valstybės pagalbos sistemos senaties principo pažeidimu. Apeliantės nuomone, Reglamento (EB) Nr. 659/1999 (1) 15 straipsnio 1 dalyje numatytas 10 metų senaties terminas turėjo būti skaičiuojamas nuo 1990 m. liepos 2 d., kai Įstatymu Nr. 90-568 buvo nustatyta aptariama mokesčių sistema, o ne nuo tos dienos, kai pagalba buvo iš tikrųjų suteikta ją gavusiam asmeniui.
Penktuoju apeliacinio skundo pagrindu apeliantė nurodo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nusprendęs, kad Komisija nepažeisdama teisinio saugumo principo galėjo remdamasi nustatytomis „ribomis“ padidinti pagalbos sumą ir nurodyti ją susigrąžinti, nors nebuvo įmanoma nustatyti realaus gautos lengvatos dydžio. Be to, Bendrasis Teismas neatsakė į visus šiuos su teisinio saugumo principo pažeidimu susijusius argumentus.
(1) 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 659/1999, nustatantis išsamias EB Sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339).