EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52012PC0134
Proposal for a DIRECTIVE OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL concerning flag State responsibilities for the enforcement of Council Directive 2009/13/EC implementing the Agreement concluded by the European Community Shipowners’ Associations (ECSA) and the European Transport Workers’ Federation (ETF) on the Maritime Labour Convention, 2006, and amending Directive 1999/63/EC
Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA dėl vėliavos valstybės įsipareigojimų užtikrinti, kad būtų laikomasi Tarybos direktyvos 2009/13/EB, įgyvendinančios Europos bendrijos laivų savininkų asociacijų (ECSA) ir Europos transporto darbuotojų federacijos (ETF) sudarytą susitarimą dėl 2006 m. Konvencijos dėl darbo jūrų laivyboje ir iš dalies keičiančios Direktyvą 1999/63/EB
Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA dėl vėliavos valstybės įsipareigojimų užtikrinti, kad būtų laikomasi Tarybos direktyvos 2009/13/EB, įgyvendinančios Europos bendrijos laivų savininkų asociacijų (ECSA) ir Europos transporto darbuotojų federacijos (ETF) sudarytą susitarimą dėl 2006 m. Konvencijos dėl darbo jūrų laivyboje ir iš dalies keičiančios Direktyvą 1999/63/EB
/* COM/2012/0134 final - 2012/0065 (COD) */
Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA dėl vėliavos valstybės įsipareigojimų užtikrinti, kad būtų laikomasi Tarybos direktyvos 2009/13/EB, įgyvendinančios Europos bendrijos laivų savininkų asociacijų (ECSA) ir Europos transporto darbuotojų federacijos (ETF) sudarytą susitarimą dėl 2006 m. Konvencijos dėl darbo jūrų laivyboje ir iš dalies keičiančios Direktyvą 1999/63/EB /* COM/2012/0134 final - 2012/0065 (COD) */
AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1. PASIŪLYMO APLINKYBĖS 2006 m. vasario 23 d. Ženevoje
Tarptautinė darbo organizacija (TDO) beveik vienbalsiai priėmė
2006 m. Konvenciją dėl darbo jūrų laivyboje
(Konvencija). Ji taikoma tarptautinei laivybai ir reglamentuoja tokius esminius
klausimus, kaip minimalūs reikalavimai jūrininkams darbui laive
(Konvencijos I dalis), įdarbinimo sąlygos (Konvencijos II dalis),
apgyvendinimas, poilsio sąlygos, maistas ir maitinimas (Konvencijos III
dalis), sveikatos apsauga, sveikatos priežiūra, gerovė ir
socialinė apsauga (IV dalis), laikymasis ir vykdymas (V dalis), kad
būtų užtikrintos tinkamos darbo ir gyvenimo sąlygos laive, taip
pat šių nuostatų įgyvendinimo tvarką. Konvencija gali
būti laikoma pirmuoju darbo jūrų laivyboje kodeksu, taikomu
daugiau kaip 1,2 mln. jūrininkų, taip pat laivų savininkams
ir jūrinėms valstybėms visame pasaulyje. ES valstybės narės ir Komisija nuo pat pradžių
rėmė TDO veiklą šioje srityje. ES supranta svarų
Konvencijos indėlį, nes ja siekiama pasaulinėje jūrų
pramonėje sudaryti vienodas sąlygas ir tuo tikslu nustatyti bendrus
būtiniausius standartus visiems laivams, plaukiojantiems su bet kurios
valstybės vėliava, ir jūrininkams. ES jau yra priėmusi
2007 m. birželio 7 d. Tarybos sprendimą 2007/431/EB, įgaliojantį
valstybes nares Europos bendrijos interesų labui ratifikuoti
Tarptautinės darbo organizacijos 2006 m. darbo jūroje konvenciją[1]. Kai kurios valstybės narės
(Ispanija, Bulgarija, Liuksemburgas, Danija, Latvija, Nyderlandai) ją jau
ratifikavo, o kitos ketina tai padaryti. Iš esmės, valstybių
narių nacionalinės teisės aktuose apskritai numatytos
didesnę apsaugą užtikrinančios ir išsamesnės nuostatos nei
TDO standartai. Siekiant užtikrinti tarptautinių ir nacionalinių
standartų nuoseklumą ir ratifikuoti Konvenciją, būtina
nuodugni ir ilgai trunkanti nacionalinės teisės aktų
peržiūra. Šiuo metu
Konvenciją yra ratifikavusios 22 šalys, kurių laivynų talpa
sudaro daugiau kaip 45 % viso pasaulio laivyno talpos, tačiau tam,
kad Konvencija įsigaliotų, ją turi ratifikuoti 30 šalių,
kurių laivynų talpa sudaro 33 % viso pasaulio laivyno talpos. Be to, ES yra
priėmusi 2009 m. vasario 16 d. Tarybos direktyvą
2009/13/EB, įgyvendinančią Europos bendrijos laivų
savininkų asociacijų (ECSA) ir Europos transporto darbuotojų
federacijos (ETF) sudarytą susitarimą dėl 2006 m. Konvencijos
dėl darbo jūrų laivyboje ir iš dalies keičiančią
Direktyvą 1999/63/EB[2].
Direktyva 2009/13/EB – tai didelis sektoriaus socialinio dialogo
laimėjimas, o šiuo pasiūlymu siekiama Sąjungoje numatyti
tinkamas jos vykdymo užtikrinimo priemones. Todėl
numatytas reikalavimas, kad valstybės narės taikytų
Direktyvą 2009/13/EB tuo atveju, kai vykdo savo, kaip vėliavos
valstybių, įgaliojimus. Priėmus
Direktyvą 2009/13/EB, Europos teisės aktai suderinti su Konvencija
nustatytais tarptautiniais standartais. Į šią direktyvą
įtrauktos Konvencijos I, II, III ir IV dalyse išdėstytos atitinkamos
nuostatos, kuriomis įtvirtinamos jūrininkų teisės. Tačiau
Europos socialiniai partneriai, siekiantys, kad jų susitarimas
būtų įgyvendintas priimant Tarybos sprendimą pagal SESV 155
straipsnį, neturi įgaliojimų į savo susitarimą
įtraukti Konvencijos V dalyje išdėstytų vykdymo nuostatų,
todėl paprašė Komisijos imtis atitinkamų veiksmų. Šia
iniciatyva ir siekiama apibrėžti vėliavos valstybės
atsakomybę. Ši iniciatyva – ES
politikos, susijusios su jūrinėmis profesijomis, dalis. Kaip Komisija
teigia savo komunikate Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir
socialinių reikalų komitetui bei Regionų komitetui „Europos Sąjungos
jūrų transporto politikos strateginiai tikslai ir rekomendacijos iki
2018 m.“[3],
Europos Sąjungai labai svarbu didinti jūrinių profesijų
patrauklumą europiečiams; prireikus, atitinkamų veiksmų
imasi Komisija, valstybės narės ir pačios jūrų
pramonės atstovai. Tai visiškai taikytina Konvencijos įgyvendinimui,
nes ja užtikrinamos geresnės darbo ir gyvenimo sąlygos laivuose.
Komunikate pabrėžiama, kad ES socialinių partnerių susitarimu
dėl pagrindinių Konvencijos nuostatų įgyvendinimo
išreiškiama sektoriaus parama šioje srityje, todėl ES ir jos
valstybių narių veiksmais turėtų būti siekiama: – kad
valstybės narės greitai ratifikuotų Konvenciją ir kad kuo
greičiau būtų priimti Komisijos pasiūlymai, pagrįsti
socialinių partnerių susitarimu dėl jos pagrindinių
nuostatų įgyvendinimo ES teisėje; – užtikrinti
veiksmingą naujųjų taisyklių vykdymą taikant tinkamas
priemones, įskaitant vėliavos valstybės ir uosto valstybės
kontrolės reikalavimus[4]. Baltojoje knygoje „Bendros Europos transporto erdvės kūrimo
planas. Konkurencingos efektyviu išteklių naudojimu grindžiamos transporto
sistemos kūrimas“[5]
pabrėžiama jūrų transporto socialinės darbotvarkės
svarba skatinant darbo vietų kūrimą ir užtikrinant didesnį
saugumą, o prie Baltosios knygos pridėtame tarnybų darbiniame
dokumente pateikiamas pasiūlymas užtikrinti veiksmingą Konvencijos
taikymą. Šis pasiūlymas glaudžiai susijęs su
Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos, kuria iš dalies keičiama
Direktyva 2009/16/EB dėl uosto valstybės kontrolės,
pasiūlymu, kuriuo, taikant Konvenciją visuose Europos uostuose,
sektoriuje siekiama užtikrinti vienodas sąlygas. 1.1 Konvencija dėl darbo
jūrų laivyboje Kaip visuotinai
pripažįstama ir kaip aiškiai nurodė TDO, laivybos pramonė yra
pirmoji tikrai pasaulinė pramonė, kuriai būtinos atitinkamos
tarptautinės reguliavimo priemonės, t. y. visai pramonei taikomi
pasauliniai standartai. 2006 m. priimtoje Konvencijoje numatytos
plačios visų jūrininkų teisės ir apsauga darbe,
nepriklausomai nuo jų pilietybės ir laivo vėliavos. Konvencija siekiama užtikrinti tinkamas darbo
sąlygas jūrininkams ir sąžiningą konkurenciją
kokybės reikalavimus atitinkančių laivų savininkams. Joje
numatytos jūrininkų teisės į tinkamas darbo sąlygas
įvairiose srityse, o pati Konvencija sudaryta taip, kad ją
būtų galima taikyti visame pasaulyje, lengva suprasti, atnaujinti ir
vienodai užtikrinti jos vykdymą. Be to, ji turėjo tapti pasaulinio
lygmens dokumentu, t. y. kokybės reikalavimus atitinkančios
laivybos tarptautinės reguliavimo sistemos ketvirtuoju ramsčiu, ir papildyti
tris pagrindines Tarptautinės jūrų organizacijos (TJO)
konvencijas: Tarptautinę konvenciją dėl žmogaus gyvybės
apsaugos jūroje (SOLAS konvenciją), Tarptautinę konvenciją
dėl jūrininkų rengimo, atestavimo ir budėjimo
normatyvų (STCW konvenciją) ir Tarptautinę konvenciją
dėl teršimo iš laivų prevencijos (MARPOL konvenciją). Konvenciją
sudaro keturios dalys, reglamentuojančios jūrininkų teises: 1
dalyje išdėstyti minimalūs jūrininkų darbo laive
reikalavimai, 2 dalyje – įdarbinimo sąlygos, 3 dalyje – nuostatos
dėl apgyvendinimo, poilsio sąlygų, maisto ir maitinimo, 4 dalyje
– nuostatos dėl sveikatos apsaugos, sveikatos priežiūros,
gerovės ir socialinės apsaugos. Be to, Konvencijos 5 dalyje numatyti
mechanizmai, kuriais siekiama pagerinti priežiūrą visais lygmenimis:
laivo, bendrovės, vėliavos valstybės, uosto valstybės,
darbo jėgą teikiančios valstybės, taip pat TDO
pasaulinės atitikties ir patikros sistemos. Kartu su išsamiomis
taisyklėmis reikėjo sukurti efektyvesnę vykdymo ir atitikties
sistemą, kad būtų uždrausta naudoti nustatytų
standartų neatitinkančius laivus, siekiant užtikrinti laivo
saugą bei saugumą ir aplinkos apsaugą. Todėl ES turi numatyti priemones,
susijusias su vėliavos valstybės ir uosto valstybės kontrole,
kuriomis būtų užtikrintas atitinkamų Konvencijoje nustatytų
darbo jūrų laivyboje standartų taikymas visuose laivuose,
įplaukiančiuose į ES uostus, nepriklausomai nuo
jūrininkų pilietybės. Be to, vėliavos valstybės ir uosto
valstybės vykdoma kontrole užtikrinant, kad būtų laikomasi
Konvencijoje nustatytų standartų, galėtų būti
sumažintas socialinis dempingas, dėl kurio blogėja darbo sąlygos
laivuose, o laivų savininkai, užtikrinantys TDO taisykles
atitinkančias tinkamas darbo sąlygas, atsiduria nepalankioje
padėtyje. 1.2. Konvencijoje numatyta
vėliavos valstybės atsakomybė Priimdama Konvenciją TDO suformulavo naujoviškas darbo
sąlygų laivuose patvirtinimo nuostatas. Konvencijoje nustatyta griežta vykdymo
užtikrinimo tvarka, paremta patvirtinimo sistema, pagal kurią
vėliavos valstybė (arba jos vardu veikianti pripažinta organizacija
ir (arba) įmonė) peržiūri atitikties planus, taip pat tvirtina,
kad jie parengti ir įgyvendinami. Laivuose privalės būti darbo
jūrų laivyboje liudijimas ir darbo jūrų laivyboje
atitikties deklaracija. Šiuos dokumentus išduoda vėliavos
valstybė, kurios jurisdikcijai priklauso laivai ir kuri patvirtina
patikrinimų rezultatus. Pagal Konvenciją šis reikalavimas taikomas
didesnės nei 500 bendrosios talpos laivams, plaukiojantiems tarptautiniais
reisais arba teikiantiems kabotažo paslaugas užsienyje. Tačiau ES
vėliavos valstybės turės užtikrinti, kad nacionalinių
įstatymų ir kitų teisės aktų, kuriais
įgyvendinama Direktyva 2009/13/EB, būtų laikomasi ir mažesniuose
laivuose (mažesnės nei 500 bendrosios talpos), kuriems patvirtinimas pagal
Konvenciją nėra privalomas. Siekiant užtikrinti, kad valstybėms
narėms nebūtų nustatyta papildomų norminių
reikalavimų, šiuo pasiūlymu visa patvirtinimo sistema į ES teisę
neįtraukta; šis klausimas reglamentuojamas tarptautinės teisės
dokumentais. 1.3. Galiojantys ES teisės
aktai Priėmusi tris saugios laivybos
dokumentų rinkinius (paskutinį – 2009 m.), ES sukūrė
teisinę sistemą, kuria užtikrinama saugesnė laivyba. Kai kurios
ES saugios laivybos ir sveikatos bei saugos taisyklės susijusios su šiuo
pasiūlymu. Jos trumpai apibendrinamos toliau. 1.3.1 2009 m. balandžio
23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/21/EB dėl
vėliavos valstybės reikalavimų laikymosi[6] ES lygmeniu Direktyvos 2009/21/EB tikslas –
užtikrinti, kad valstybės narės veiksmingai ir nuosekliai
vykdytų savo, kaip vėliavos valstybių, įsipareigojimus,
taip pat didinti saugumą ir užkirsti kelią teršimui iš laivų,
plaukiojančių su jų vėliava. Joje nustatytos sąlygos,
kuriomis laivai registruojami su valstybės narės vėliava, o
vėliavos valstybės įpareigotos pagal tarptautinius standartus
nustatyti kokybės valdymo sistemą ir vidaus vertinimą. Tuo
tikslu taikomi TJO standartai, visų pirma privalomas nacionalinių
jūrų administracijų audito planas ir TJO vėliavos valstybės
kodeksas. Direktyvoje 2009/21/EB neišvardytos
vėliavos valstybės atliekamos pareigos, bet nurodytos TJO
procedūros. Todėl į ES teisę turėtų būti
įtrauktos nuostatos, reglamentuojančios konkrečias vėliavos
valstybės pareigas, susijusias su Direktyvos 2009/13/EB vykdymu. Kadangi
šio pasiūlymo tikslai yra savarankiški ir skiriasi nuo Direktyvos
2009/21/EB tikslų, nuosekliau būtų teikti atskirą
pasiūlymą, o ne iš dalies keisti Direktyvą 2009/21/EB. 1.3.2 Direktyva 2009/13/EB ES socialiniams partneriams sudarius
susitarimą, tam tikri Konvencijos standartai Sąjungos teisėje
įgyvendinami Direktyva 2009/13/EB. Visų
pirma į jos priedą įtrauktos atitinkamos Konvencijos 1, 2, 3 ir
4 dalių nuostatos: minimalūs jūrininkų darbo laive
reikalavimai (sveikatos pažymėjimas, minimalus amžius, mokymas ir
kvalifikacija), įdarbinimo sąlygos (jūrininkų darbo
sutartys, repatriacija, kompensacijos, kai laivo netenkama ar jis
nuskęsta, įgulos komplektavimas, karjera, įgūdžių
tobulinimas ir jūrininkų užimtumo galimybės), nuostatos dėl
apgyvendinimo, poilsio sąlygų, maisto ir maitinimo, nuostatos
dėl sveikatos apsaugos, sveikatos priežiūros ir gerovės,
įskaitant laivų savininkų atsakomybę ir galimybę
naudotis krante esančiomis gerovės priemonėmis, taip pat
nuostatos dėl skundų nagrinėjimo laive procedūrų. Jei nenustatyta kitaip,
Direktyva 2009/13/EB taikoma visiems valstybiniams ir privatiems laivams, kurie
paprastai verčiasi komercine veikla, išskyrus žvejybos ar panašios
paskirties laivus ir tradicinės konstrukcijos laivus, kaip antai
vienstiebiai kabotažiniai laivai ir džonkos. Direktyva netaikoma karo laivams
ir karinio laivyno pagalbiniams laivams. 2. KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS
ŠALIMIS REZULTATAI ES valstybės narės aktyviai dalyvavo
derybose dėl Konvencijos, o Komisija organizavo ES pozicijų
derinimą. Visos ES valstybės narės Konvenciją
priėmė 2006 m. 2011 m. birželio mėn., surengus
visapusiškas viešas konsultacijas, valstybės narės ir
suinteresuotosios šalys turėjo galimybę pareikšti savo nuomonę. Iš esmės buvo sutarta, kad reikia
atnaujinti teisės aktus, susijusius su vėliavos valstybe ir uosto
valstybe, siekiant užtikrinti, kad būtų laikomasi Konvencijos
reikalavimų. Buvo pabrėžiama, kad galima tikėtis
tokio teigiamo poveikio kaip saugios laivybos užtikrinimas, laivybos
kokybės gerinimas, sąžiningesnės ES ir ne ES veiklos
vykdytojų ar laivų, plaukiojančių su ES vėliava, ir
laivų, plaukiojančių ne su ES vėliava, konkurencijos
sąlygų sudarymas. Suinteresuotosios šalys taip pat nurodė,
kad geresnės kokybės darbo vietos būtų užtikrintos visiems
jūrininkams, t. y. ES jūrininkams, dirbantiems su ES
vėliava plaukiojančiuose laivuose, ES jūrininkams, dirbantiems
ne su ES vėliava plaukiojančiuose laivuose, ir net ne ES jūrininkams,
dirbantiems ne su ES vėliava plaukiojančiuose laivuose. Užimtumo ir konkurencingumo laivybos
sektoriuje darbo grupė (nepriklausomas organas, kurį 2010 m.
liepos mėn. sudarė Komisijos pirmininko pavaduotojas Siimas Kallasas)
2011 m. birželio mėn. baigė darbą ir parengė
ataskaitą[7],
kurioje išdėstytos politikos rekomendacijos, kaip Europoje populiarinti
jūrininko profesiją. Darbo grupė rekomendavo užtikrinti
Konvencijos vykdymą. 3. TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI 3.1 Pasiūlymo turinys 3.1.1 Vėliavos valstybės
atsakomybė Nacionalinė vėliava – pirminis valstybės
atsakomybės už laivą šaltinis. Vėliavos valstybės privalo
užtikrinti, kad su jų vėliava plaukiojantys laivai atitiktų
vėliavos valstybių pagal tarptautinę teisę ir konvencijas
priimtus standartus, visų pirma būtiniausius tarptautinius
standartus. Tai reiškia, kad su valstybės vėliava plaukiojantys
laivai turi būti eksploatuojami ir prižiūrimi taip, kad rizika
jūrininkams, jūros aplinkai ir kroviniui būtų kuo
mažesnė. 1982 m. Jungtinių Tautų jūrų teisės
konvencijos (UNCLOS 1982) 94 straipsnyje apibrėžtos pagrindinės
vėliavos valstybės pareigos, o 94 straipsnio 5 dalyje vėliavos
valstybėms nustatytas reikalavimas imtis visų veiksmų, kad
būtų užtikrintas visuotinai pripažįstamų tarptautinių
taisyklių, procedūrų ir praktikos laikymasis. Vėliavos
valstybė veiksmingai taiko jurisdikciją su jos vėliava
plaukiojantiems laivams bei įgulos nariams ir vykdo kontrolę
administraciniais, techniniais ir socialiniais klausimais. Ji užtikrina, kad su
jos vėliava plaukiojantys laivai vykdytų taisykles, įskaitant
tikrinimo, sertifikavimo, saugos ir taršos prevencijos dokumentų išdavimo
taisykles. Kalbant
konkrečiai, prieš suteikdamos teisę laivui plaukioti su savo
vėliava, valstybės narės patikrina, ar laivas laikosi
tarptautinių taisyklių ir normų jų atsakomybės
srityse. Šiuo pasiūlymu dėl vėliavos valstybės siūloma
perkelti tik tam tikras Konvencijos V dalies nuostatas, susijusias su
vėliavos valstybės atsakomybe. Kaip nurodyta, šiuo pasiūlymu
Direktyva 2009/21/EB dėl vėliavos valstybės ne iš dalies
keičiama, bet papildoma. Pasiūlyme numatyta, kad vėliavos
valstybė turi laikytis Direktyvos 2009/13/EB ir užtikrinti jos
vykdymą. Tačiau dėl ES
kompetencijos ir politinių galimybių visos Konvencijos
nuostatos, kuriose nustatyta laivų pareiga turėti darbo
jūrų laivyboje liudijimą ir darbo jūrų laivyboje
atitikties deklaraciją, patvirtinančius, kad laikomasi visų 14
Konvencijos reikalavimų (minimalaus jūrininkų amžiaus;
jūrininkų sveikatos pažymėjimo; jūrininkų
kvalifikacijos; jūrininkų darbo sutarčių; naudojimosi bet
kokiomis licencijuotomis, sertifikuotomis ar reguliuojamomis privačiomis
jūrininkų samdymo ir įdarbinimo tarnybomis; darbo ar poilsio laiko; įgulos komplektavimo laive; apgyvendinimo; poilsio sąlygų laive; maisto ir maitinimo; sveikatos, saugos
ir nelaimingų atsitikimų prevencijos; sveikatos priežiūros laive; skundų nagrinėjimo laive procedūrų; atlyginimų mokėjimo), negalėjo
būti perkeltos į ES teisę. Taigi Direktyva 2009/13/EB neapima visų Konvencija
reglamentuojamų klausimų. Todėl joje numatyti tik ES
vėliavos valstybių įsipareigojimai užtikrinti, kad
būtų laikomasi Direktyvos 2009/13/EB nuostatų. 3.1.2 Išsamus pasiūlymo turinys Direktyva
2009/21/EB siekiama užtikrinti, kad visų ES valstybių narių
vėliavos turėtų gerą reputaciją (nebūtų
įtrauktos į juodąjį sąrašą), į ES teisę
įtraukti Tarptautinės jūrų organizacijos vėliavos
valstybių audito sistemą ir nustatyti nacionalinių
jūrų institucijų kokybės sertifikavimą, o šiuo
pasiūlymu siekiama kitų tikslų. Šiame pasiūlyme neminimos
jokios TJO procedūros, bet nustatomi principai, kuriais vadovaujantis
būtų stebima, kaip taikoma Direktyva 2009/13/EB, į kurią
perkelti kai kurie Konvencijos dėl darbo jūrų laivyboje
standartai. Siekiant aiškumo, pageidautina priimti atskirą tekstą. 1 straipsnyje
apibūdinamas pasiūlymo dalykas – užtikrinti, kad ES vėliavos
valstybės laikytųsi savo įsipareigojimų taikant
Direktyvą 2009/13/EB ir užtikrinant jos vykdymą. 2 straipsnyje
pateikiamos laivo ir laivo savininko apibrėžtys, pagrįstos
Konvencijos apibrėžtimis ir vartojamos Direktyvoje 2009/13, kad
nebūtų jokių standartų ir įgyvendinimo priemonių
neatitikimų. 3 straipsnyje
nustatytas vėliavos valstybės įsipareigojimas sukurti tikrinimo
mechanizmus ir užtikrinti, kad su jos vėliava plaukiojantys laivai
laikytųsi Direktyvos 2009/13/EB. 4 straipsnyje
numatyta darbuotojų, įpareigotų tikrinti, ar su atitinkamų
valstybių narių vėliavomis plaukiojančiuose laivuose
tinkamai taikomi Direktyvoje 2009/13/EB nustatyti reikalavimai, profesinė
kvalifikacija ir nepriklausomumas. 5 straipsnyje
reglamentuojamos skundų nagrinėjimo su ES vėliavomis
plaukiojančiuose laivuose procedūros ir nustatyti principai bei
tvarka, kurių turi laikytis kompetentingi vėliavos valstybių
darbuotojai. 3.1.3 Aiškinamieji dokumentai,
pridedami prie pranešimo apie perkėlimo į nacionalinę teisę
priemones Atsižvelgdama
į bendrus politinius pareiškimus (OL 2011/C 369/02;
OL 2011/C 369/03)[8],
dabar Komisija kiekvienu konkrečiu atveju svarsto, ar būtina pateikti
aiškinamuosius dokumentus. Pagal proporcingumo principą šiame
pasiūlyme nemanoma esant pagrįsta reikalauti aiškinamųjų
dokumentų, nes nekeičiamas joks galiojantis teisės aktas, kad
būtų išvengta galimos papildomos administracinės naštos; be to,
pasiūlymas, kurio taikymo sritis yra aiškiai apibrėžta, neturi
didelio poveikio reguliuojamoms sritims nacionaliniu lygmeniu. Taigi
pasiūlyme nėra konstatuojamosios dalies, kurioje būtų
numatyti aiškinamieji dokumentai. 3.2 Teisinis pagrindas Sutarties dėl
Europos Sąjungos veikimo 100 straipsnio 2 dalis. 3.3 Subsidiarumo principas Suderintų
vykdymo užtikrinimo taisyklių taikymas visoje ES turėtų
padėti sudaryti vienodas sąlygas, kad būtų išvengta
konkurencijos iškraipymo vidaus rinkoje, kai nepaisoma saugios laivybos
reikalavimų, ir užtikrintos tinkamos darbo ir gyvenimo sąlygos
visiems jūrininkams, nepriklausomai nuo jų pilietybės. Visų
pirma uosto valstybės kontrolė ES lygmeniu parodė, kad
geresnę laivų, įplaukiančių į ES uostus,
priežiūrą galima veiksmingai užtikrinti sutelkiant išteklius ir
keičiantis informacija. 3.4 Proporcingumo principas Vėliavos
valstybės įgyvendinamos priemonės – pagrindinis būdas
užtikrinti, kad laivybos pramonėje būtų laikomasi
reikalavimų. Šiuo pasiūlymu siekiama stiprinti vėliavos
valstybės vaidmenį vykdant stebėseną, ar Direktyva
2009/13/EB taikoma veiksmingai ir nuosekliai ir ar valstybės narės
nesiima atskirų veiksmų, nes taip jos nepaisytų nuoseklumo, o
gal net pažeistų tarptautinę ar Sąjungos teisę. 3.5 Pasirinkta priemonė Atsižvelgiant
į būtiniausius standartus, kuriuos valstybės narės turi
įgyvendinti priimdamos priemones nacionalinėse sistemose ir
pasidalijamosios kompetencijos srityje, tinkama priemonė yra direktyva. 3.6 Įsigaliojimas Ši direktyva, kaip
ir Direktyva 2009/13, įsigalioja 2006 m. Konvencijos dėl darbo
jūrų laivyboje įsigaliojimo dieną. 2012/0065 (COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA dėl vėliavos valstybės
įsipareigojimų užtikrinti, kad būtų laikomasi Tarybos
direktyvos 2009/13/EB, įgyvendinančios Europos bendrijos laivų
savininkų asociacijų (ECSA) ir Europos transporto darbuotojų
federacijos (ETF) sudarytą susitarimą dėl 2006 m.
Konvencijos dėl darbo jūrų laivyboje ir iš dalies
keičiančios Direktyvą 1999/63/EB (Tekstas svarbus EEE) EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS
SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdami į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 100 straipsnio 2 dalį, atsižvelgdami į Europos Komisijos
pasiūlymą, teisės akto projektą perdavus
nacionaliniams parlamentams, atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir
socialinių reikalų komiteto nuomonę[9], atsižvelgdami į Regionų komiteto
nuomonę[10], laikydamiesi įprastos
teisėkūros procedūros, kadangi: (1) Sąjungos veiksmais
jūrų transporto srityje siekiama, be kita ko, gerinti
jūrininkų gyvenimo ir darbo sąlygas laivuose, saugą
jūroje ir taršos įvykus jūrų avarijai prevenciją; (2) Sąjunga suvokia, kad dauguma
avarijų jūroje įvyksta dėl žmogiškųjų
veiksnių, ypač dėl nuovargio; (3) vienas iš pagrindinių
Sąjungos saugios laivybos politikos tikslų – uždrausti naudoti
nustatytų standartų neatitinkančius laivus; (4) 2006 m. vasario
23 d. Tarptautinė darbo organizacija priėmė 2006 m.
Konvenciją dėl darbo jūrų laivyboje (toliau – Konvencija),
siekdama sukurti bendrą darnią priemonę, kiek įmanoma
apimančią visus naujausius galiojančiose tarptautinėse
darbo jūrų laivyboje konvencijose ir rekomendacijose išdėstytus
standartus, taip pat pagrindinius principus, išdėstytus kitose
tarptautinėse darbo konvencijose; (5) 2007 m. birželio
7 d. Tarybos sprendimu 2007/431/EB[11]
valstybės narės įgaliotos Konvenciją ratifikuoti.
Valstybės narės raginamos kuo greičiau ją ratifikuoti; (6) Konvencijoje nustatyti
visiems jūrininkams, nepriklausomai nuo jų pilietybės ir
laivų vėliavos, taikytini darbo jūrų laivyboje standartai; (7) 2009 m. vasario
16 d. Tarybos direktyva 2009/13/EB[12]
įgyvendinamas Europos bendrijos laivų savininkų asociacijų
(ECSA) ir Europos transporto darbuotojų federacijos (ETF) sudarytas
susitarimas dėl 2006 m. Konvencijos dėl darbo jūrų
laivyboje ir iš dalies keičiama Direktyva 1999/63/EB; (8) Direktyva 2009/13/EB priimta
pagal Sutarties 155 straipsnį; (9) pagal Sutarties 155
straipsnį sudaromais susitarimais, kurie įgyvendinami Tarybos
sprendimais, gali būti reglamentuojami tik Sutarties 153 straipsnyje
apibrėžti klausimai, todėl tam tikros Konvencijos nuostatos,
susijusios su vėliavos valstybės atsakomybe užtikrinti Konvencijos
vykdymą, negalėjo būti įtrauktos į socialinį
susitarimą, įgyvendinamą Direktyva 2009/13/EB. Tos nuostatos
į Sąjungos teisę turėtų būti įtrauktos šia
direktyva; (10) į ES teisę
įtraukus TJO vėliavos valstybių audito sistemą ir
nustačius nacionalinių jūrų institucijų kokybės
sertifikavimą vėliavos valstybės atsakomybė reglamentuojama
Direktyva 2009/21/EB, tačiau tikslingiau būtų priimti
atskirą direktyvą, kurioje būtų nustatyti darbo
jūrų laivyboje standartai; kartu būtų aiškesni skirtingi
tikslai ir procedūros; (11) Direktyva 2009/13/EB taikoma
jūrininkams, dirbantiems su valstybės narės vėliava
plaukiojančiuose laivuose. Todėl valstybės narės
turėtų stebėti, kaip visų tos direktyvos nuostatų
laikosi su jų vėliava plaukiojantys laivai; (12) siekiant užtikrinti
veiksmingą Direktyvos 2009/13/EB vykdymą, būtina, kad
valstybės narės, vykdydamos reguliarius patikrinimus,
stebėseną ir kitas kontrolės priemones, patvirtintų su
jų vėliava plaukiojančių laivų atitiktį
Direktyvos 2009/13/EB reikalavimams; (13) kadangi šios direktyvos
tikslų valstybės narės negali deramai pasiekti, o dėl
veiksmų masto ar poveikio tų tikslų būtų geriau siekti
Sąjungos lygmeniu, Sąjunga gali priimti priemones vadovaudamasi Sutarties
5 straipsnyje nustatytu subsidiarumo principu. Pagal tame straipsnyje
nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas
būtina nurodytiems tikslams pasiekti; (14) šia direktyva
įgyvendinama Direktyva 2009/13/EB, todėl ji turėtų
įsigalioti tą pačią dieną kaip ir Direktyva 2009/13/EB, PRIĖMĖ ŠIĄ
DIREKTYVĄ: 1 straipsnis Dalykas Šioje direktyvoje nustatomos taisyklės,
kuriomis užtikrinama, kad valstybės narės veiksmingai vykdytų
savo, kaip vėliavos valstybių, įsipareigojimus stebėti,
kaip su jų vėliava plaukiojantys laivai laikosi Direktyvos
2009/13/EB. Ši direktyva neturi įtakos Europos Parlamento ir Tarybos
direktyvai 2009/21/EB[13]. 2 straipsnis Sąvokų
apibrėžtys Šioje direktyvoje vartojamų terminų
apibrėžtys: a) laivas – laivas, išskyrus tą, kuris
plaukioja išimtinai vidaus vandenyse ar uždaruose vandenyse (arba labai arti
jų) arba teritorijose, kuriose galioja uosto taisyklės; b) laivo savininkas – laivo savininkas arba
kita organizacija ar kitas asmuo, pvz., valdytojas, agentas ar laivo be
įgulos frachtuotojas, kuris iš savininko perėmė atsakomybę
už laivo veiklą ir kuris, prisiimdamas tokią atsakomybę, sutiko
prisiimti laivo savininkui taikomas pareigas ir įsipareigojimus pagal
Direktyvos 2009/13/EB priedą, neatsižvelgiant į tai, ar bet kuri kita
organizacija ar asmenys vykdo tam tikras pareigas ar įsipareigojimus laivo
savininko vardu. 3 straipsnis Atitikties stebėsena Valstybės narės užtikrina, kad
būtų numatyti tinkami tikrinimai ir stebėsenos mechanizmai, taip
pat atliekami veiksmingi ir tinkami patikrinimai, kad jūrininkų darbo
ir gyvenimo sąlygos su jų vėliava plaukiojančiuose laivuose
atitiktų Direktyvos 2009/13/EB reikalavimus. 4 straipsnis Už atitikties stebėseną atsakingi
darbuotojai Valstybės narės užtikrina, kad
darbuotojai, įpareigoti tikrinti, ar tinkamai įgyvendinama Direktyva
2009/13/EB, turėtų reikiamą kvalifikaciją,
kompetenciją, įgaliojimus, statusą ir būtų
nepriklausomi, nes tai būtina arba
pageidaujama, kad jie galėtų atlikti tokį patikrinimą ir
užtikrinti, kad būtų laikomasi tos direktyvos. 5 straipsnis Skundai 1. Jeigu valstybė narė
gauna skundą, kuris jai neatrodo akivaizdžiai nepagrįstas, arba gauna
įrodymų, kad su jos vėliava plaukiojantis laivas nesilaiko
Direktyvos 2009/13/EB reikalavimų, arba esama didelių trūkumų
įgyvendinant priemones, ta valstybė narė imasi veiksmų
tokioms aplinkybėms ištirti ir užtikrinti, kad būtų imtasi
priemonių nustatytiems trūkumams pašalinti. 2. Darbuotojai, įpareigoti
tirti skundus, neatskleidžia jokio nusiskundimo ar skundo, kuriame tvirtinama,
kad jūrininkų darbo ir gyvenimo sąlygoms kyla pavojus arba
neužtikrinamos tinkamos sąlygos arba kad pažeidžiami įstatymai ir
kiti teisės aktai, šaltinio, o laivo savininkui, laivo savininko atstovui
ar laivo operatoriui nepraneša, kad patikrinimas buvo atliekamas dėl tokio
nusiskundimo ar skundo. 6 straipsnis Perkėlimas
į nacionalinę teisę 1. Valstybės narės
užtikrina, kad įsigaliotų įstatymai ir kiti teisės aktai,
būtini, kad šios direktyvos būtų laikomasi ne vėliau kaip
praėjus 12 mėnesių po jos įsigaliojimo. Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų
teisės aktų nuostatų tekstą. 2. Valstybės narės,
priimdamos tas nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą
arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės. 3. Valstybės narės
pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų
nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus. 7 straipsnis Įsigaliojimas Ši direktyva įsigalioja Direktyvos
2009/13/EB įsigaliojimo dieną. 8 straipsnis Adresatai Ši direktyva
skirta valstybėms narėms. Priimta Briuselyje, Europos Parlamento vardu Tarybos
vardu Pirmininkas Pirmininkas [1] OL L 161,
2007 6 22, p. 63. [2] OL L 124, 2009 5 20, p. 30. [3] COM(2009) 8. [4] Žr. komunikato 3 punktą. [5] COM(2011) 144
final. [6] OL L 131,
2009 5 28, p. 132. [7] Paskelbta 2011 m. liepos 20 d.
http://ec.europa.eu/transport/maritime/seafarers/doc/2011-06-09-tfmec.pdf [8] COM(2007) 502. [9] OL C […], […], p. […]. [10] OL C […], […], p. […]. [11] OL L 161,
2007 6 22, p. 63. [12] OL L 124, 2009 5 20, p. 30. [13] OL L 131, 2009 5 28, p. 132.