This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52013DC0716
COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE COUNCIL AND THE EUROPEAN PARLIAMENT Firearms and the internal security of the EU: protecting citizens and disrupting illegal trafficking
KOMUNIKACIJA KOMISIJE VIJEĆU I EUROPSKOM PARLAMENTU Oružje i unutarnja sigurnost u EU-u: zaštita građana i suzbijanje nezakonite trgovine
KOMUNIKACIJA KOMISIJE VIJEĆU I EUROPSKOM PARLAMENTU Oružje i unutarnja sigurnost u EU-u: zaštita građana i suzbijanje nezakonite trgovine
/* COM/2013/0716 final */
KOMUNIKACIJA KOMISIJE VIJEĆU I EUROPSKOM PARLAMENTU Oružje i unutarnja sigurnost u EU-u: zaštita građana i suzbijanje nezakonite trgovine /* COM/2013/0716 final */
SADRŽAJ KOMUNIKACIJA KOMISIJE VIJEĆU I EUROPSKOM
PARLAMENTU Oružje i unutarnja sigurnost u EU-u: zaštita građana i
suzbijanje nezakonite trgovine 1........... Uvod.............................................................................................................................. 3 2........... Potreba za djelovanjem na razini
EU-a............................................................................ 6 3........... Prioritet 1.: Zaštita zakonitog
tržišta................................................................................. 9 3.1........ Zadaća 1.: Pojašnjavanje koje
vrste oružja su zabranjene, a za koje je potrebna dozvola 10 3.2........ Zadaća 2.: Uspostavljanje
standarda EU-a za označavanje............................................ 10 3.3........ Zadaća 3.: Pojednostavljenje
pravila za izdavanje dozvola za držanje i nošenje oružja..... 11 4........... Prioritet 2.: Od zakonitog do
nezakonitog: Smanjenje učestalosti prelaska oružja u ruke zločinaca 12 4.1........ Zadaća 1.: Ažuriranje kontrole
prodaje i nezakonite proizvodnje vatrenog oružja............ 12 4.2........ Zadaća 2.: Sprječavanje
krađe i gubitka........................................................................ 13 4.3........ Zadaća 3.: Iskorištavanje
vanjskog djelovanja i proces proširenja u cilju smanjenja rizika od
preusmjeravanja iz trećih zemalja................................................................................................................ 13 4.4........ Zadaća 4.: Promicanje
uništavanja kao preferiranog načina rješavanja problema viška oružja 14 5........... Prioritet 3.: Jači pritisak na
nezakonita tržišta................................................................. 14 5.1........ Zadaća 1.: Smjernice
djelatnicima pravosudnih tijela...................................................... 14 5.2........ Zadaća 2.: Prekogranična
suradnja u cilju sprječavanja nezakonitog posjedovanja i kretanja oružja 15 5.3........ Zadaća 3.: Jačanje
suradnje u području praćenja oružja u rukama zločinaca................... 15 5.4........ Zadaća 4.: Jačanje
odvraćajućih mjera protiv zlouporabe oružja.................................... 16 6........... Prioritet 4: Izgradnja bolje
podatkovne slike.................................................................. 16 6.1........ Zadaća 1.: Prikupljanje
točnijih i sveobuhvatnijih podataka o zločinima povezanim s vatrenim
oružjem u EU-u i na globalnoj razini.............................................................................................................. 16 6.2........ Zadaća 2.: Usmjeravanje
osposobljavanja u području provedbe zakona tamo gdje je najpotrebnije 17 7........... Zaključak..................................................................................................................... 18 PRILOG 1.: Prioriteti i zadaće..................................................................................................... 19 PRILOG 2.: Statistički podaci..................................................................................................... 20 KOMUNIKACIJA KOMISIJE VIJEĆU I
EUROPSKOM PARLAMENTU Oružje i unutarnja sigurnost u EU-u: zaštita
građana i suzbijanje nezakonite trgovine 1. Uvod Vatreno oružje koristi se u zakonite i
odgovorne civilne svrhe i njegova proizvodnja, prodaja i kupnja dio su
unutarnjeg tržišta EU-a[1].
Međutim, ako dospije u krive ruke, oružje može imati katastrofalne posljedice
po građane i zajednice.,U EU-u još uvijek ima previše žrtava nasilja
povezanog s uporabom oružja[2].
U prvom desetljeću 21. stoljeća više od 10 000 žrtava ubojstava
ili ubojstava s predumišljajem u 28 država članica EU-a ubijeno je
vatrenim oružjem[3],
a svake godine više od 4 000 samoubojstava počinjeno je vatrenim
oružjem[4].
U prosjeku 0,24 ubojstava i 0,9 samoubojstava na 100 000 stanovnika
godišnje u EU-u počini se vatrenim oružjem[5].
Postojanje snažnog i često nezakonitog oružja u posebno siromašnim urbanim
područjima može među građanima stvoriti osjećaj
nesigurnosti. Osobe odgovorne za stravična ubojstva
posljednjih godina, u školama u Tuusuliju (2007.) i Kauhajokiju (2008.), te u
Cumbriji (2010.) i Alphen aan den Rijnu (2011.), psihički su nestabilne
odrasle osobe koje su svejedno imale dozvole za držanje i nošenje vatrenog
oružja. U Winnendenu (2009.) je adolescent upotrijebio pištolj koji je bio
spremljen na neprikladnom mjestu u spavaćoj sobi njegovih roditelja.
Naoružani napadač odgovoran za napade u Liègeu u 2011. imao je veliki
osobni arsenal oružja uključujući vojno oružje i kolekcionarske
primjerke koje je kupio i prenamijenio. Samo u tim slučajevima živote je
izgubila 61 osoba, uključujući 19 djece[6]. Nezakonito posjedovano oružje često se koristi
za prisiljavanje i zastrašivanje žrtava organiziranog kriminala. Nezakoniti
uvoz i prodaja tog oružja, kao i njihova proizvodnja, unosan su izvor prihoda
organiziranim zločinačkim skupinama u EU-u kojih prema procjenama ima
oko 3 600[7].
Teroristi i ekstremisti koristili su oružje za utjerivanje straha i ubijanje:
sedam osoba umrlo je u napadima u Toulouseu i Montaubanu u 2012., a dvije osobe
u incidentu u zračnoj luci u Frankfurtu u 2011.[8] Procjenjuje se da u EU-u ima oko 80 milijuna
komada nezakonitog civilnog oružja. Iako nema točnih statističkih
podataka, većina vatrenog oružja koje se nezakonito prodaje rezultat je
krađe ili preusmjeravanja iz zakonitog ciklusa uporabe, nezakonitog uvoza
iz trećih zemalja i prepravljanja drugih predmeta u oružje. Prema
Schengenskom informacijskom sustavu[9],
za gotovo pola milijuna vatrenog oružja koje je izgubljeno ili ukradeno u EU-u
ne zna se gdje se nalazi i to se većinom radi o civilnom oružju. Vlasti
jedne države članice, Francuske, prijavile su porast od 40 % u
oduzimanju ukradenog civilnog i vojnog oružja između 2010. i 2011.[10]. Velike količine snažnog
vojnog oružja od sredine 1990. stigle su u EU iz zemalja Zapadnog Balkana i
bivših zemalja Sovjetskog Bloka[11].
Oružje se najčešće prevozilo u malim količinama skriveno u
autobusima koji voze velike udaljenosti kako bi se izbjeglo otkrivanje[12]. Zbog nedavnih sukoba u
Sjevernoj Africi i Bliskom Istoku postoji opasnost da će višak ukradenog
vojnog oružja sličnim putovima doći do europskih
zločinačkih tržišta. Vatrenim oružjem i njihovim dijelovima i
komponentama sve se više trguje putem interneta i oni se dostavljaju poštom ili
dostavnom službom. Pravosudna tijela u EU-u zabrinuta su jer se deaktivirano
vatreno oružje nezakonito ponovno aktivira i prodaje u zločinačke svrhe,
a proizvodi kao signalne puške, zračne puške i reprodukcije pušaka
često se prepravljaju u nezakonito smrtonosno oružje, te bi zločinci
vrlo brzo mogli početi zloupotrebljavati tehnologiju 3D ispisa za
sastavljanje oružja iz kućne radinosti ili izradu dijelova koji se mogu
koristiti za ponovnu aktivaciju vatrenog oružja. U nastavku se nalazi pregled
nekih od putova krijumčarenja koje su prijavili stručnjaci za vatreno
oružje u državama članicama. Krijumčarski putovi prijavljeni Europskoj
stručnoj skupini o vatrenom oružju[13] Zlouporaba vatrenog oružja[14], bez obzira radi li se o
zakonito posjedovanom oružju ili civilnom ili vojnom oružju koje je nezakonito
proizvedeno ili stečeno, predstavlja ozbiljnu prijetnju sigurnosti EU-a iz
unutarnje i vanjske perspektive[15].
Ovom se komunikacijom predlaže integrirana politika za uklanjanje te prijetnje
putem zakonodavstva, operativnog djelovanja, osposobljavanja i financijskih
sredstava EU-a. Na temelju koraka koji su već poduzeti na
međunarodnoj razini, razini EU-a i nacionalnoj razini, ona se sastoji od
četiri prioriteta (vidi Prilog 1. za popis svih predloženih djelovanja). (1)
Zaštita zakonitog tržišta civilnog vatrenog
oružja putem novih standarda EU-a kojima se propisuje
koje se oružje može prodavati za civilnu uporabu, na koji se način vatreno
oružje može stavljati na tržište te kako se mogu izdavati dozvole osobama koje
žele posjedovati i koristiti vatreno oružje. (2)
Smanjenje učestalosti prelaska vatrenog
oružja u ruke zločinaca razvojem učinkovitih
standarda za sigurnu pohranu civilnog vatrenog oružja te za deaktivaciju
civilnog i vojnog vatrenog oružje te ulaganjem većih napora u suzbijanje
nezakonite trgovine vatrenim oružjem (civilnim ili vojnim) izvan EU-a. (3)
Povećanje pritiska na zločinačka
tržišta na temelju bolje prekogranične suradnje
između policije, carinskih i graničnih čuvara te procjenjivanjem
potrebe za zajedničkim pravilima EU-a prema kojima bi se kaznena djela
povezana s vatrenim oružjem trebala kriminalizirati te koji bi stupanj kaznenih
sankcija države članice trebale primjenjivati. (4)
Izgradnja boljih obavještajnih sustava prikupljanjem i dijeljenjem više informacija o zločinima
povezanim s vatrenim oružjem te ciljanim osposobljavanjem pravosudnih
djelatnika. Ti prioriteti rezultat su rasprava s
pravosudnim tijelima, stajališta žrtava zločina, NVO-a i ovlaštenih
proizvođača i korisnika kao i odgovor na javnu raspravu koju je
Komisija održala u razdoblju između ožujka i lipnja 2013. [16]. Ova komunikacija odgovor je na poziv Europskog
parlamenta za jačim djelovanjem u cilju prepoznavanja i rješavanja
problema osjetljivih točaka u životnom ciklusu vatrenog oružja, zaštite
zakonite proizvodnje i prodaje i posjedovanja vatrenog oružja, prekidanja
zločinačkih dobavljačkih lanaca i odvraćanja od nezakonitog
korištenja[17].
Njome se nadopunjuju druga djelovanja EU-a u drugim ključnim sigurnosnim
područjima, uključujući borbu protiv organiziranog kriminala i
terorizma te strategiju EU-a iz 2005. o nezakonitom prikupljanju i trgovanju
ručnim oružjem i lakim oružjem i njihovim streljivom[18]. Komisija će provesti daljnju, detaljnu
analizu u cilju boljeg razumijevanja problema navedenih u ovoj komunikaciji i
njihovih uzroka. Ona će se savjetovati sa zainteresiranim stranama,
uključujući Europski parlament, države članice, zakonite
proizvođače i saveze korisnika civilnog oružja u cilju predstavljanja
novih razmjernih i, ako je nužno, zakonodavnih prijedloga u 2015. na temelju
procjene učinka[19].
2. Potreba
za djelovanjem na razini EU-a EU je u posljednjem desetljeću poduzeo
niz koraka kako bi riješio problem sigurnosne prijetnje koju vatreno oružje
predstavlja za unutarnju sigurnost EU-a. Ove je godine EU sklopio (unutar svoje
nadležnosti) Protokol UN-a o vatrenom oružju[20]
kojim će se pojačati kontrola nad prijevozom ručnog oružja, pištolja
i drugog malog oružja u, iz i u okviru EU-a. Na globalnoj razini nedavno je
donesen Sporazum o trgovini oružjem[21]
u nadi da će se pokazati kao prekretnica u kontroli trgovine oružjem.
Ugovorom se države stranke obvezuju provjeravati sav izvoz u cilju
iskorjenjivanja nezakonite trgovine oružjem i doprinijeti miru i sigurnosti te
sprječavati ozbiljne povrede međunarodnog humanitarnog prava ili
međunarodnog prava o zaštiti ljudskih prava. Ti međunarodni sporazumi, iako su
neophodni, predstavljaju prvi korak ka potpuno učinkovitom odgovoru. EU je
stoga nastojao postići uravnotežen pristup uređivanju zakonitog
kretanja civilnog (tj. ne vojnog) vatrenog oružja na unutarnjem tržištu,
zaustavljanju nezakonitog kretanja i uporabe civilnog vatrenog oružja i standardima
o prenošenju i trgovini uobičajenim vojnim oružjem. U odnosu na zakonodavstvo, Direktivom o
vatrenom oružju (Direktiva Vijeća 91/477/EEZ izmijenjena Direktivom
2008/51/EZ) propisana su pravila o nabavi i posjedovanju oružja koje nije za
vojnu uporabu i stvorena je Europska oružna propusnica koju lovci, sportski
strijelci, kolekcionari i trgovci moraju imati za putovanje unutar EU-a. Na
temelju Uredbe br. 258/2012 („Uredba o vatrenom oružju”), EU traži
odobrenje iza izvoz oružja koje nije namijenjeno za vojnu uporabu u zemlje
izvan EU-a u skladu s Prokotolom UN-a o vatrenom oružju. Od 1998., u okviru
Zajedničke vanjske i sigurnosne politike, EU ima Kodeks ponašanja kod
izvoza oružja, koji je 2008. zamijenjen Zajedničkim stajalištem, uključujući
zajednički popis vojnog oružja i minimalne standarde na kojima se temelje
nacionalne politike izdavanja dozvola[22].
Direktivom 2009/43/EZ nastoje se pojednostaviti postupci izdavanja dozvola za
prijevoz takvog oružja unutar EU-a[23].
Na snazi su i minimalni standardi o posredovanju u trgovini tradicionalnim
oružjem između trećih zemalja koja se odvija na državnom
području države članice[24].
U odnosu na carinsku uniju, EU je posljednjih
godina razvio zajednički okvir koji se sastoji od kriterija rizika i
informacijskih sustava za upravljanje rizicima povezanim s kretanjem robe preko
unutarnjih granica EU-a kao dio trgovačkog lanca opskrbe. Komisija je
nedavno istaknula izazove povezane s upravljanjem rizicima s kojima se
suočavaju carinska tijela EU-a te je dala nekoliko prijedloga za
unaprjeđenje carinskih sposobnosti, uključujući bolje korištenje
informacija, izvora podataka i drugih alata i postupaka za prepoznavanje rizika
i analizu kretanja trgovačkih lanaca opskrbe[25]. Na operativnoj razini EU je osnovao Europsku stručnu
skupinu o vatrenom oružju za promicanje razmjene informacija i suradnje[26], a u 2010. donesen je akcijski
plan za olakšavanje otkrivanja i suradnje u cilju suzbijanja trgovine vatrenim
oružjem[27].
Države članice i Komisija su, na temelju ocjene Europola o prijetnji
teškog i organiziranog kriminala u EU-u iz 2013., učinile zaustavljanje
nezakonite proizvodnje i trgovine vatrenim oružjem jednim od devet prioriteta u
sustavu provedbe zakona u EU-u za razdoblje 2014. – 2017.[28]. U području vanjskog djelovanja, EU je
2005. donio strategiju za suzbijanje nezakonitog prikupljanja i trgovanja malim
i lakim oružjem i njihovim streljivom. U strategiji su navedena tri načela
na kojima se temelji djelovanje EU-a u području malog i lakog oružja – sprječavanje,
suradnja s partnerima i potpora multilateralizmu. Njome se nadopunjava i
olakšava provedba Akcijskog programa UN-a za sprečavanje, suzbijanje
nezakonite trgovine malim i lakim oružjem i Međunarodnog instrumenta
praćenja[29]
kombiniranjem svih instrumenata i politika koji su dostupni EU-u za rješavanje
svih aspekata pitanja vatrenog oružja. U 2011. – 2013. ukupno je oko
21 milijuna EUR iz različitih proračunskih linija EU-a iskorišteno za
potporu razoružanju, demobilizaciji i reintegraciji i za borbu protiv
nezakonite trgovine vatrenim oružjem i malim i lakim oružjem u svijetu. Na
primjer, EU podržava fizičku sigurnost i aktivnosti upravljanja zalihama u
Libiji i široj regiji[30],
Centar za kontrolu lakog naoružanja u jugoistočnoj i istočnoj Europi,
regionalne centre za kontrolu vatrenog oružja u srednjoj Americi (CASAC) i
Africi (RECSA), Tajništvo OSCE-a, Ured Ujedinjenih naroda za pitanja
razoružanja i nekoliko organizacija civilnog društva[31] te INTERPOL-ov sustav
praćenja oružja (vidi u nastavku). Komisija je u suradnji s Europskom
službom za vanjsko djelovanje pripremila prijedlog [32] Instrumenta za stabilnost za
razdoblje od 2014. – 2020. u okviru kojega bi se sva daljnja sredstva
za financiranje suzbijanja trgovine vatrenim oružjem mogla usmjeriti prema
partnerskim zemljama uz pomoć tijela za provedbu zakona država
članica. Države kandidatkinje za pristupanje EU-u moraju uskladiti
nacionalno zakonodavstvo s postojećim instrumentima[33] o izvozu, posredovanju u
trgovini, stjecanju, posjedovanju i nezakonitoj trgovini oružjem. Međutim, kao što se vidi iz gore
navedenih primjera i statističkih podataka, potreban je veći broj
djelovanja. Prema stručnjacima za vatreno oružje, zločinci
iskorištavaju razlike u međunarodnom zakonodavstvu o vatrenom oružju
čime se povećava rizik od nezakonitog prijevoza preko granica[34]. To zahtijeva
usklađivanje nacionalnih propisa o vatrenom oružju. Nedostatak pouzdanih
statističkih podataka diljem EU-a sprječava učinkovito donošenje
politika i operativno djelovanje te je doveo do toga da vatreno oružje više
nije na istoj razini kao druga teška kaznena djela, unatoč tome što je
vatreno oružje priznato kao ključni čimbenik koji olakšava
počinjenje drugih kaznenih djela kao što je trgovina drogom. Posljednja
zajednička carinska operacija usmjerena na vatreno oružje provedena je u
2006.[35]
i tada nije oduzeto nikakvo oružje jer nisu postojali tragovi koji bi pomogli u
istrazi, kao ni točna saznanja o putovima trgovanja vatrenim oružjem.
Djelovanje na razini EU-a može pomoći izgradnji osnove za obavještajne i statističke
podatke koji će pomoći u premošćivanju jaza u znanju i potaknuti
razgovor između država članica o najboljoj praksi. EU isto mora razmotriti na koji se način
nezakonita trgovina vatrenim oružjem može izravnije prekinuti. Životni ciklus
oružja započinje proizvodnjom i završava uništenjem. Oružje u bilo kojoj
od faza od prodaje, posjedovanja, trgovine, spremanja i deaktivacije može
završiti u rukama zločinaca. Odlučnije djelovanje u okviru
najranjivijih područja u životnom ciklusu vatrenog oružja, od proizvodnje
do uništenja, olakšalo bi zakonitu trgovinu na unutarnjem tržištu i pravosudnu
suradnju u cilju otkrivanja i razbijanja zločinačkih skupina, a to je
prioritet Strategije unutarnje sigurnosti EU-a i „ciklusa politika” za borbu
protiv teškog i organiziranog kriminala[36]. 3. Prioritet
1: Zaštita zakonitog tržišta civilnog vatrenog oružja Dosljedna kontrola vatrenog oružja na
unutarnjem tržištu pruža sigurnost zakonitim proizvođačima i
vlasnicima vatrenog oružja te olakšava prekograničnu policijsku suradnju u
naporima usmjerenim na suzbijanje zločinačkih aktivnosti.
Međutim, još uvijek postoje velike razlike u međunarodnoj primjeni
pravila kojima se odobrava posjedovanje vatrenog oružja, u postupcima za
stavljanje vidljivih i prepoznatljivih oznaka i za izdavanje dozvola za
trgovinu i posjedovanje oružja. 3.1. Zadaća
1.: Pojašnjavanje koje vrste oružja su zabranjene, a za koje je potrebna
dozvola U Direktivi o vatrenom oružju navodi se da su
neke vrste vatrenog oružja, kao što je automatsko oružje (navedeno u Kategoriji
A), toliko opasne, njihova je društvena korisnost zanemariva, te se njihova
uporaba u civilne svrhe stoga ne bi smjela dopustiti[37]. EU zahtijeva da sportski
strijelci i lovci uz odobrenje mogu koristiti druge vrste oružja (Kategorija B)
kao što su poluatomatske puške i puške koje ispaljuju samo jedno zrno jer se
smatraju manje opasnima. Na drugo manje rizično vatreno oružje (Kategorija
C) kao što je dugo oružje s cijevima za ispaljivanje samo jednog zrna
primjenjuju se manje strogi zahtjevi - kao što je izjava nadležnim tijelima o
tome gdje se oružje nalazi - ili nema ograničenja (Kategorija D) za
dugocijevno vatreno oružje s glatkom cijevi koje ispaljuje samo jedno zrno, na
primjer. To su minimalni zahtjevi i država članica može odlučiti
primjenjivati strože norme. Nastavljajući se na svoju nedavnu ocjenu
opsega za pojednostavljivanje tih pravila[38],
u kojoj je zaključeno da se neće predlagati smanjenje broja
kategorija, Komisija je započela preispitivati to pitanje u širem
kontekstu uključujući mogućnost smanjenja nezakonite trgovine
između država članica koje primjenjuju drugačija pravila i
olakšavanja prekogranične policijske suradnje. Kao drugi korak, Komisija će na
tehničkoj razini procijeniti vrijednost određenih vrsta vatrenog oružja
koje su trenutno dopuštene za civilnu uporabu, kao što je poluautomatsko
oružje, u odnosu na sigurnosne rizike, te razmotriti je li prikladnije dodatno
ograničiti pristup tom oružju. Treće, Komisija će ocijeniti potrebu
za nadilaženjem trenutnog područja primjene Direktive o vatrenom oružju i
pozabaviti se, u svjetlu iskustava država članica, potrebom za
uređivanjem prodaje i posjedovanja predmeta kao što su zračne puške,
reprodukcije oružja, staro oružje i deaktivirano oružje, koji se jednostavno
mogu prepraviti u ili koristiti kao vatreno oružje[39]. Komisija će istovremeno
predložiti zajedničke smjernice o standardima za deaktivaciju kako bi
osigurala da se deaktivirano oružje više ne može staviti u uporabu. S obzirom na to da vatreno oružje može ozlijediti
samo ako se u njemu nalazi streljivo, Komisija će preispitati načine
za sprječavanje zločinaca u nabavi i zlouporabi streljiva, na
primjer, označivanjem i nametanjem ograničenja najveće
veličine spremnika za streljivo u slučaju zakonitog civilnog oružja. I konačno, Komisija će razmotriti
načine za osiguravanje veće pravne sigurnosti za gospodarske subjekte
i policiju definiranjem i pojašnjavanjem različitih pojmova u pravu EU-a
vezanih uz vatreno oružje u postojećim pojmovnicima koje je pripremila
Europska stručna skupina za vatreno oružje, na primjer u odnosu na sustave
za deaktivaciju i označavanje. 3.2. Zadaća
2.: Uspostavljanje standarda EU-a za označavanje Oružje koje se stavlja na tržište EU-a nosi
različite oznake koje se sastoje od simbola i/ili brojeva koji su utisnuti
ili ugravirani u trenutku proizvodnje, uvoza ili prodaje[40]. Svrha je oznaka, kao prvo,
jamčiti sukladnost proizvoda s postojećim zahtjevima za kvalitetu i
sigurnost i, kao drugo, omogućiti prepoznavanje i praćenje vatrenog
oružja u slučaju gubitka, krađe, zlouporabe ili nezakonitog
prijevoza. Direktiva o vatrenom oružju sadrži osnovne
odredbe o prepoznavanju i praćenju. Države članice moraju osigurati
da su sve bitne komponente vatrenog oružja označene, ali mogu utvrditi
postupke označavanja na nacionalnoj razini, uključujući pitanja
kvalitete i sigurnosti. Uočeni su mnogi problemi s nezakonitim oružjem i
zahtjevima za označivanje. Oznake se mogu brisati ili mijenjati. Postoje i
dokazi da se deaktivirano oružje može sastaviti pomoću neoznačenih
dijelova nakon čega ih je teško ili nemoguće pratiti. Policijske
vlasti izvješćuju kako istražitelji na mjestu zločina češće
pronalaze streljivo i čahure, koje su uglavnom neoznačene, nego samo
oružje. Komisija će stoga istražiti, u dogovoru s
industrijom i Stalnom međunarodnom komisijom za ispitivanje vatrenog
oružja (poznatom kao C.I.P.)[41],
izvedivost uvođenja standarda EU-a za sve vrste oružja, civilnog i vojnog,
bitnih komponenata, streljiva i ambalaže za streljiva kako bi se rizik od lažiranja
oznaka sveo na najmanju moguću razinu. Njezin cilj bit će razviti, u suradnji s
međunarodnim partnerima, globalni standard za označavanje koji se
temelji na Međunarodnom instrumentu za praćenje, koji su sve države
članice UN-a dogovorile u prosincu 2005.[42].
3.3. Zadaća
3.: Pojednostavljenje pravila za izdavanje dozvola za držanje i nošenje oružja Jedinstveni pristup dozvolama za trgovce
oružjem[43],
posrednike i vlasnike u cijelom EU-u u interesu je sigurnosti građana i
nesmetanog funkcioniranja jedinstvenog tržišta. U Direktivi o vatrenom oružju
spominju se nedefinirani pojmovi „dozvola” i „odobrenja” (za oružje kategorije
B), „dopuštenja” (u odnosu na kategorije C i D) i potreba za „deklaracijom”
(kategorija C) ili „registracijom” (u odnosu na posrednike). Zločinci
će nastojati nabaviti oružje tamo gdje su nacionalni postupci
najfleksibilniji. Komisija će se pozabaviti definicijama
koje nedostaju. Ona će isto ocijeniti, u bliskoj suradnji s europskim
udruženjima proizvođača i vlasnika oružja, prednosti uvođenja
obaveznih liječničkih pregleda i provjera kaznene evidencije kao
preduvjeta za zakonitu kupovinu i vlasništvo bilo kojeg vatrenog oružja te
vremenski ograničenih dozvola koje se moraju obnavljati, što je već
postojeća praksa u državama članicama slično kao i u
slučaju vozačkih dozvola. Trebalo bi možda uvesti i zajedničke
standarde EU-a u vezi s legitimnom svrhom posjedovanja ili korištenja vatrenog
oružja te u odnosu na situacije kada treba odbiti izdavanje dozvole. Budući da su Direktivom o vatrenom oružju
već propisana pravila za registraciju i izdavanje odobrenja vlasnicima
oružja i trgovcima oružja, o registraciji posrednika u prodaji odlučuju
nacionalna tijela, a prethodno odobrenje za transakcije posredovanja potrebno
je samo za transakcije između trećih zemalja. To može dovesti do toga
da se nezakonite aktivnosti usmjere prema državama članicama u kojima je
to blaže regulirano[44].
Nezakonito posredovanje u prodaji, koje je vrlo unosno i rijetko regulirano u
cijelome svijetu, čimbenik je koji može olakšati nezakonitu trgovinu
oružjem u EU-u[45]:
u jednoj državi članici (Ujedinjena Kraljevina) je od 2007. bilo 15
uspješnih progona počinitelja nezakonitog posredovanja u prodaji oružja[46]. Komisija će stoga
razmotriti potrebu za obveznom registracijom i provjerom posrednika. Na temelju Direktive o vatrenom oružju trgovci
su obavezni prijaviti policiji gubitak ili krađu vatrenog oružja, njegovih
dijelova ili streljiva i čuvati evidenciju o vrsti, količini,
podrijetlu i lokaciji vatrenog oružja. U cilju lakšeg praćenja
izgubljenoga, ukradenog ili zlouporabljenog oružja, Komisija će razmotriti
treba li primijeniti sličan zahtjev na bilo koju osobu koja traži
izdavanje dozvole za prodaju, kupnju ili stavljanje oružja na raspolaganje
drugima. 4. Prioritet
2: Od zakonitog do nezakonitog: Smanjenje učestalosti prelaska oružja u
ruke zločinaca Zločinci će tražiti načine kako
izbjeći najstrože kontrole na nezakonitom tržištu i nedavne ocjene
prijetnji (vidi kartu gore u Odjeljku 1.) upozorile su na protok nezakonitog
oružja podrijetlom iz ratnih područja u susjedstvu Europe i moguću
zlouporabu sajmova oružja, prodaje na internetu i 3D tehnologije ispisa za
oružje. EU mora moći utvrditi moguće osjetljive točke na tržištu
na kojem se oružje proizvodi u zločinačke svrhe ili se oružje
proizvedeno za civilne ili vojne svrhe preusmjerava na kriminalna tržišta u
trenutku prodaje, korištenja ili deaktivacije. Te ranjive točke, koje
će se uzeti u obzir u izvješću o ocjeni provedbi Direktive o vatrenom
oružju planirane za 2015., potrebno je riješiti ispravnom primjenom i
ažuriranjem, ako je potrebno, Direktive o vatrenom oružju putem izgradnje
sposobnosti i projektima pomoći u trećim zemljama u područjima
kao što je uništavanje viška zaliha, upravljanje zalihama i sigurnost te
odgovorna kontrola prijevoza. 4.1. Zadaća
1.: Ažuriranje kontrole prodaje i nezakonite proizvodnje vatrenog oružja Sajmovi vatrenog oružja često se
održavaju u mnogim državama članicama EU-a i susjednim zemljama i
predstavljaju priliku za kupnju deaktiviranog oružja, reprodukcija oružja i
starog oružja, uključujući i puške s cijevima koje nisu stare, koje
su zabranjene u nekim državama članicama. Komisija će osigurati
provedbu normi EU-a o prijevozu oružja i radu s državama članicama na
razvoju smjernica o tome kako ograničiti preusmjeravanje nezakonitog
oružja putem sajmova oružja, a u slučaju povrede tih normi, pokrenut
će postupke zbog povrede. E-trgovina se brzo širi i neke su države
članice istaknule poteškoće u učinkovitom djelovanju protiv
prodaje oružja na internetu. Europol bi, kao dio šire ocjene prijetnji, trebao
ocijeniti prirodu i raširenost tržišta prodaje na internetu,
uključujući izazove koje predstavljaju mogućnosti za 3D ispis
oružja i streljiva. U skladu s Akcijskim planom Vijeća za 2010., Europol
će razviti priručnik za suzbijanje trgovanja oružjem na internetu.[47] Komisija će podržati
osnivanje timova za kibernetičku kontrolu u državama po uzoru na one koji
se koriste za suzbijanje trgovine drogom. Ona će isto, sa stajališta
sigurnosti, razmotriti izvedivost i razmjernost zabrane prodaje i kupnje putem
interneta svih vrsta ili određenih vrsta vatrenog oružja, dijelova i
streljiva u EU-u[48]. S obzirom na zabrinutost koju je izrazilo
nekoliko država članica, Komisija će se, u okviru postojeće suradnje
u području otkrivanja eksploziva, savjetovati s nacionalnim tijelima
vlasti i poduzećima za špediciju o tome kako smanjiti rizik od nezakonite
isporuke vatrenog oružja poštanskim službama. 4.2. Zadaća
2.: Sprječavanje krađe i gubitka Veće tržišne kontrole mogu povećati
opasnost od krađe zakonito posjedovanog oružja. Komisija će ocijeniti
područje primjene minimalnih standarda za sigurnu pohranu vlasnika oružja
u EU-u, uključujući i obvezno korištenje sefova, što neke države
članice već zahtijevaju u svojim zakonima. Komisija će
surađivati s industrijom vatrenog oružja u cilju pronalaženja tehnoloških
rješenja, kao što su biometrijski senzori kojima se u oružju pohranjuju osobni
podaci i osigurava se da kupljeno oružje može koristiti samo njihov zakoniti
vlasnik. Provest će detaljne analize troškova i koristi u odnosu na
obavezno uvođenje takvih sigurnosnih obilježja „pametnih pištolja” za
oružje koje se zakonito prodaje u EU-u. 4.3. Zadaća
3.: Iskorištavanje vanjskog djelovanja i proces proširenja u cilju smanjenja
rizika od preusmjeravanja iz trećih zemalja U svjetlu posljednjih ocjena prijetnji, EU bi
trebao nastaviti pružati pomoć susjednim zemljama i ratnim i poslijeratnim
područjima u cijelom svijetu u cilju sprječavanja preusmjeravanja,
krađe i nezakonite trgovine malim i lakim oružjem putem strožih
nacionalnih sustava kontrole izvoza oružja[49].
U skladu s nedavnim preporukama Konferencije o kontroli oružja EUSR-a/ UNDP-a[50], države kandidatkinje morat
će pripremiti i provesti strategiju o malom i lakom oružju,
uključujući uništavanje i sigurnosne mjere za trgovinu oružjem te
donošenje normi EU-a u području umanjivanja rizika povezanih s vatrenim
oružjem. Komisija će integrirati sigurnosna pitanja u druge važne
razgovore kao što su sporazumi o vizama i ocijenit će stabilnost
nacionalnih pravnih okvira i rješenja za policijsku i carinsku suradnju u borbi
protiv nezakonite trgovine oružjem. EU će nastaviti uključivati
odredbe o uređivanju malog i lakog oružja u sve mjerodavne međunarodne
sporazume te usmjeravati djelovanje u području malog i lakog oružja putem
instrumenata zemljopisne i tematske suradnje. Europska unija će, u skladu sa svojim
dugotrajnim programom pomoći za kontrolu izvoza oružja, poticati
univerzalnu, potpunu i učinkovitu provedbu Sporazuma o trgovini oružjem i
učinkovitu višestranost u borbi protiv opskrbe i destabilizirajućeg
širenja malog i lakog oružja i njihovog streljiva. Suradnja s trećim
zemljama temeljit će se na proračunu za Zajedničku vanjsku i sigurnosnu
politiku, Instrumentu za razvoj i suradnju, Europskom susjedskom instrumentu,
Instrumentu za pretpristupnu pomoć i Instrumentu za stabilnost[51]. 4.4. Zadaća
4.: Promicanje uništavanja kao preferiranog načina rješavanja problema
viška oružja Komisija je svjesna značajnih razlika u
standardima za deaktivaciju između država članica i prijavljeni su
slučajevi ubojstava nezakonito reaktiviranim vatrenim oružjem. To može
biti rezultat neodgovarajuće provedbe Direktive o vatrenom oružju[52], kao kada se dijelovi koji su
deaktivirani u skladu s pravilima jedne države članice prenose u drugu
državu članicu koja primjenjuje strože standarde. Komisija će,
prilikom preispitivanja smjernica o deaktivaciji u skladu s Direktivom o
vatrenom oružju, ocijeniti učinkovitost nacionalnih normi o deaktivaciji
za civilno i vojno oružje te ocijeniti nužnost uvođenja zakonski
obvezujućih zajedničkih normi za cijeli EU. Komisija smatra da je uništavanje
najučinkovitija i najjeftinija metoda uklanjanja rizika od vatrenog
oružja. Ona će preispitati najbolje načine za podržavanje i
promicanje uništavanja umjesto deaktivacije. Na osnovi toga, EU će
nastaviti pomagati trećim zemljama kod smanjivanja njihovog viška zaliha
malog i lakog oružja i streljiva uništavanjem i boljim upravljanjem i zaštitom
preostalih zaliha. 5. Prioritet
3: Jači pritisak na nezakonita tržišta Operativna suradnja na razini EU-a posljednjih
je godina dovela do oduzimanja nezakonito posjedovanog oružja, obično kao
dio djelovanja usmjerenog na suzbijanje trgovine drogom ili kao dio operacija
prometne policije, iako nedostaju sveobuhvatni statistički podaci. Oružje
se krijumčari u EU pomoću lažne, krivotvorene ili zavaravajuće
dokumentacije, a nadležna tijela moraju provjeriti fizički sadržaj
pošiljaka koje ulaze u EU na vanjskoj granici i u carinskom uredu odredišta na
kojem se carini roba. Odluka o davanju prednosti vatrenom oružju u skladu s
ciklusom politika o teškom i organiziranom kriminalu za 2014. – 2017.
nudi mogućnost usklađenog djelovanja EU-a tijekom nekoliko godina. 5.1. Zadaća
1.: Smjernice djelatnicima pravosudnih tijela Ovaj novi poticaj treba podržati jasnim
smjernicama za djelatnike pravosudnih tijela. Vijeće je nastojalo
standardizirati postupke za prekogranične istrage oduzetog ili
vraćenog oružja povezanog s kaznenim djelima[53]; te je smjernice potrebno
ocijeniti te, po potrebi, ažurirati. 5.2. Zadaća
2.: Prekogranična suradnja u cilju sprječavanja nezakonitog
posjedovanja i kretanja oružja Stručnjaci za vatreno oružje i carine
izradili su plan za dosljedno operativno djelovanje[54] u državama članicama i
Europolu, kao dio ciklusa politika. Plan uključuje: ·
koordinirano prikupljanje i dijeljenje podataka o
vatrenom oružju u kojem sudjeluju policija, granična policija i carinske
vlasti u državama članicama i preko granica; ·
operacije policijske kontrole radi suzbijanja
glavnih izvora i putova nezakonitog oružja, uključujući Zapadni
Balkan, i ocjenjivanje rizika od trgovine oružjem na istočnoj granici EU-a
i iz Sjeverne Afrike (u skladu s gore navedenim Prioritetom 2. Zadaćom 3.)
·
poticanje usklađenog praćenja upozorenja
o vatrenom oružju u Schengenskom informacijskom sustavu druge generacije kako
bi se spriječio porast broja neriješenih upozorenja i ·
program zajedničkih operacija policijskih i
carinskih vlasti pod vodstvom država članica i Europola te uz suradnju
Komisije u cilju utvrđivanja rizika od nezakonite trgovine vatrenim
oružjem kretanjima putnika u državama članicama. Komisija i Vijeće pratit će u
suradnji s Europolom učinkovitost tih operativnih aktivnosti. U potporu
provedbi djelovanja u okviru ciklusa politika za 2014. – 2017.,
primijenit će se Fond EU-a za unutarnju sigurnost[55]. 5.3. Zadaća
3.: Jačanje suradnje u području praćenja oružja u rukama
zločinaca U području pravosudne suradnje posebno
treba spomenuti rad na praćenju vatrenog oružja. Praćenje je od
ključne važnosti za utvrđivanje odgovornih osoba za kaznena djela
povezana s vatrenim oružjem te načina na koji je oružje pribavljeno. Njime
se mogu otkriti strukture trgovanja oružjem kao i počinitelji, te ono može
pomoći vladama da uspostave učinkovite i ciljane politike o vatrenom
oružju Trenutno nije jasno jesu li države članice opremljene za sustavno
istraživanje podrijetla oružja koje vrate ili oduzmu; EU bi im trebao
pomoći da to učine ocjenjivanjem postojećih priručnika za
praćenje i prepreka njihovoj provedbi. Komisija će razmotriti nužnost
obvezujućih pravila u tome području nastavljajući se na
Međunarodni instrument za praćenje i međunarodnu najbolju praksu
razvijenu u okviru Međunarodnih standarda Ujedinjenih naroda za kontrolu
malog oružja (ISACS)[56].
Smjernice i pravila o praćenju mogle bi uključivati zahtjev za
učitavanje podataka o oduzetom oružju u INTERPOL-ov Sustav za evidenciju
nezakonitog vatrenog oružja i upravljanje praćenjem (iARMS)[57], iz kojeg se mogu generirati
izvješća o riziku od preusmjeravanja za kriminalnu uporabu i koji olakšava
međunarodne zahtjeve za praćenje. Komisija će isto nastojati jačati
sposobnosti za balističku identifikaciju. Olakšavanje razmjene podataka
između država članica potaknut će brže širenje novih tehnika u
tom području provedbe zakona u cijelom EU-u. Dodatna mogućnost bila
bi uspostava središnje internetske baze svih balističkih podataka i podataka
o vrstama oružja koju bi održavao Europol i koja bi se nastavljala na
INTERPOL-ovu postojeću Referentnu tablicu oružja i Mrežu balističkih
podataka, koja bi pomogla policiji i carini u prepoznavanju streljiva i oružja. 5.4. Zadaća
4.: Jačanje odvraćajućih mjera protiv zlouporabe oružja Osobe koje planiraju počiniti kaznena
djela povezana s vatrenim oružjem možda će odvratiti težina kaznenih
sankcija, ali kriminalizacija kaznenih djela značajno se razlikuje u
cijelom EU-u. Na primjer, u šest država članica neoznačavanje
vatrenog oružja u trenutku proizvodnje nije kazneno djelo[58]. Bolja usklađenost zakona
država članica u odnosu na to koja kaznena djela povezana s vatrenim
oružjem podliježu kaznenim sankcijama i na razini sankcija mogla bi biti od
pomoći u odnosu na potražnju na tržištima kriminala. Na temelju iskustva
država članica, te ocjena jesu li se postojeće nacionalne kazne
pokazale „učinkovitim, razmjernim i odvraćajućim”[59] Komisija će preispitati
potrebu za zakonodavstvom EU-a, na temelju članka 83. stavka 1. UFEU-a, sa
zajedničkim definicijama kaznenih djela povezanih s vatrenim oružjem i
minimalnih kaznenih sankcija. Uobičajene definicije kaznenih djela mogu
uključivati nezakonitu proizvodnju, trgovanje, izmjenu oznaka, nezakonito
posjedovanje vatrenog oružja i namjeru opskrbe vatrenim oružjem. 6. Prioritet
4: Izgradnja bolje podatkovne slike Oduzeto vatreno oružje služi kao dokaz njegove
moguće uporabe u prethodnim kaznenim djelima, ali detaljno praćenje
njegove povijesti može dovesti do otvaranja istraga povezanih kaznenih djela i
zločinačkih organizacija[60].
Trenutno su evidencija i praćenje vatrenog oružja u EU-u djelomično i
nedovoljno koordinirani. Na primjer, podaci o oduzetom oružju unose se u
policijsku bazu podataka, ali ne i u carinsku bazu podataka, ili obrnuto, a
formati podataka i pravila pristupa različitim sustavima EU-a, kao što su
Carinski sustav za upravljanje rizikom, Carinski informacijski sustav i
Europolov informacijski sustav, nisu interoperabilni[61] Dolje navedeni prijedlozi, u
kombinaciji s boljim smjernicama ili osposobljavanjem o načinima na koje
bi granična policija mogla bolje iskoristiti podatkovne sustave uz
dostupno vrijeme i sredstva, mogli bi pomoći u rješavanju tih problema. 6.1. Zadaća
1.: Prikupljanje točnijih i sveobuhvatnijih podataka o zločinima
povezanim s vatrenim oružjem u EU-u i na globalnoj razini Postojeći informacijski alati i izvori
informacija mogli bi se zajednički i inteligentno iskoristiti na
operativnoj razini u mjerodavnim fazama kaznenih istraga. Ti sustavi isto mogu
pomoći EU-u u izgradnji jasnije opće slike pojave kaznenog djela
povezanog s vatrenim oružjem. Komisija će se savjetovati s Europskom
stručnom skupinom za vatreno oružje, jedinstvenim kontaktnim točkama
država članica za nezakonito trgovanje oružjem, nacionalnim
koordinacijskim centrima za nadzor granica, pravosudnim tijelima, carinskim
tijelima, INTERPOL-om, kontaktnim točkama Akcijskog programa EU-a u
državama članicama i trećim zemljama te Europskim nadzornikom za zaštitu
podataka. EU bi trebao razviti plan za prikupljanje podataka o vatrenom oružju
te smjernice za krajnje korisnike za iskorištavanje strategija i poboljšanje
nacionalnih procjena zločina. Plan će uključivati pet glavnih
stupova. Prvo, države članice moraju moći
provesti nacionalne procjene rizika od vatrenog oružja. Uspostava
kompjuteriziranih sustava za arhiviranje podataka o zakonitom vatrenom oružju
do kraja 2014. (zahtjev iz Direktive o vatrenom oružju[62]) trebala bi pomoći
državama članicama u tome smislu i one bi trebale razmijeniti iskustva s
uspostavom tih sustava kako bi se izbjeglo udvostručavanje napora. Drugo, svo oduzeto ili vraćeno oružje
moraju registrirati nacionalnih stručnjaci za vatreno oružje navodeći
dovoljno tehničkih pojedinosti kako bi se omogućilo praćenje i
prepoznavanje trendova. Te se informacije moraju učitati u Europolov
informacijski sustav. Kada carinski djelatnici presretnu vatreno oružje koje
nezakonito ulazi u EU, oni moraju u Carinski informacijski sustav unijeti
osnovne podatke[63],
prije nego što oružje službeno predaju stručnjacima za vatreno oružje.
Stručnjaci za vatreno oružje dok traže izgubljeno ili ukradeno oružje
moraju provjeriti sve baze podataka oduzetog oružja, uključujući
Schengenski informacijski sustav (SIS II) i iARMS. Potrebno je ažurirati
nacionalne aplikacije za provedbu zakona kako bi se službenicima koji rade na
predmetima omogućilo da stvaraju, ažuriraju ili brišu evidenciju u jednoj
transakciji (tj. „one-stop shopping”) čime bi se osiguralo da su podaci u
nacionalnim registrima točni, SIS i iARMS. Europol, koji ima pristup
svakim prekograničnim sustavima (Carine, SIS II i iARMS, te Europolovom
informacijskom sustavu) trebao bi prikupljati godišnje statističke
podatke, na temelju anonimnih podataka, o ukupnoj količini oduzetog oružja
i izvijestiti o nepravilnostima ili pitanjima kvalitete podataka. Treće, prijava gubitka ili krađe
vatrenog oružja trebala bi dovesti do upozorenja u SIS-u II ili iARMS-u. Sve bi
države članice trebale osigurati da krajnji korisnici imaju pristup
trenutno dostupnim alatima za pretraživanje koji će im omogućiti da
na temelju jednog upita pretražuju nacionalne registre, SIS II i iARMS te da se
pritom svi rezultati pojave na zaslonu korisnika. Četvrto, više informacija o dijeljenju
podataka o nezakonitoj trgovini vatrenim oružjem države članice mogu
dobiti iz dostupnih sigurnih mreža kao što su Europolov alat SIENA koji
omogućuje Europolovim nacionalnim dužnosnicima za vezu da pomognu u
provedbi istraga drugih zločinačkih aktivnosti, kao što su trgovina
drogom, u kojima se koristilo vatreno oružje[64].
Peto, na globalnoj razini, Komisija će
raditi s Uredom Ujedinjenih naroda za droge i kriminal (UNODC) na izradi karata
globalnih putova trgovanja vatrenim oružjem i prepoznavanju središta
zločinačkih aktivnosti koja će biti predmetom budućih
operacija na razini EU-a i globalnoj razini, pri čemu će se koristiti
postojeći alati EU-a, uključujući Carinski sustav za upravljanje
rizikom. EU će podržati napore usmjerene na unaprjeđenje sustavnog
praćenja tokova vatrenog oružja iz i prema ratnim zonama u cilju
promicanja međunarodnog mira i sigurnosti. 6.2. Zadaća
2.: Usmjeravanje osposobljavanja u području provedbe zakona tamo gdje je
najpotrebnije Na temelju operativnih zahtjeva, CEPOL
trenutačno provodi, kao dio sheme osposobljavanja u području provedbe
zakona[65]
„analizu praznina” u cilju prepoznavanja potreba za osposobljavanjem u cilju
borbe protiv opasnosti od vatrenog oružja. Osposobljavanje na nacionalnoj
razini i razini EU-a od 2014. mora se usredotočiti na te potrebe. CEPOL bi
isto trebao surađivati s partnerima u trećim zemljama na
osposobljavanju policijskih djelatnika koji se bave pitanjima vatrenog oružja. 7. Zaključak U ovoj se komunikaciji navodi niz načina
na koje EU može poduprijeti napore država članica u cilju smanjenja
prijetnje koju predstavlja nezakonito korištenje vatrenog oružja. Predlaže se
uvođenje integrirane politike za unaprjeđenje unutarnjeg tržišta
vatrenog oružja u korist zakonitih korisnika te za ograničavanje
negativnog učinka zločinačke zlouporabe na unutarnju sigurnost
EU-a. Tu politiku treba provoditi uključivanjem mnogih sektora,
uključujući lokalne vlasti, industriju vatrenog oružja, Stalnu
međunarodnu komisiju za ispitivanje vatrenog oružja, savez zakonitih
korisnika vatrenog oružja, liječnike, Europsku organizaciju za normizaciju
i Europsku obrambenu agenciju kao i pravosudna tijela, na temelju najbolje
prakse razvijene u okviru inicijative „administrativnog pristupa”[66]. Te će se zadaće
provoditi u skladu s temeljnim pravima i slobodama utjelovljenim u Povelji EU-a
o temeljnim pravima, uključujući pravo na privatnost i zaštitu
osobnih podataka. Komisija će se savjetovati sa
zainteresiranim stranama, uključujući Europski parlament i države
članice, kako bi ocijenila različite mogućnosti rješavanja
utvrđenih problema. Ako je to potrebno i na temelju detaljnih ocjena
izvedivosti i učinka na sigurnost, industriju i zakonite korisnike
vatrenog oružja, Komisija će u 2015. predstaviti odgovarajuće
prijedloge, uključujući zakonodavne prijedloge[67]. PRILOG 1.:
Prioriteti i zadaće Prioritet || Zadaća || Voditelj (u suradnji s) || Dinamika 1. Zaštita zakonitog tržišta civilnog vatrenog oružja || 1. Pojašnjavanje koje vrste oružja su zabranjene, a za koje je potrebna dozvola || COM (EFE) || 2015. || 2. Uspostavljanje standarda EU-a za označavanje || COM (Industrija vatrenog oružja, C.I.P., Europska organizacija za normizaciju) || 2015. || 3. Pojednostavljenje pravila za izdavanje dozvola za držanje i nošenje oružja || COM (države članice, industrija, vlasnici) || 2015. 2. Od zakonitog do nezakonitog: Smanjenje učestalosti prelaska u ruke zločinaca || 1.Ažuriranje kontrole prodaje i nezakonite proizvodnje vatrenog oružja || COM (države članice, Europol, Europska obrambena agencija) || 2015. || 2. Sprječavanje krađe i gubitka || COM (države članice C.I.P., industrija vatrenog oružja) || 2015. || 3. Iskorištavanje vanjskog djelovanja i proces proširenja u cilju smanjenja rizika od preusmjeravanja iz trećih zemalja || ESVD (COM, UN) || 2013.-2015. || 4. Promicanje uništavanja kao preferiranog načina rješavanja problema viška oružja || COM i ESVD (Europska obrambena agencija) || 2013. – 2015. 3. Jači pritisak na nezakonita tržišta || 1. Smjernice djelatnicima pravosudnih tijela || COM (države članice, Europol) || 2014 – 2015. || 2. Prekogranična suradnja u cilju sprječavanja nezakonitog posjedovanja i kretanja oružja || COM, EVSD, države članice i Europol || 2013. – 2017. || 3. Jačanje suradnje u području praćenja oružja u rukama zločinaca || COM (države članice, Europol) || 2015. || 4. Jačanje odvraćajućih mjera protiv zlouporabe oružja || COM || 2015. 4. Izgradnja bolje podatkovne slike || 1. Prikupljanje točnijih i sveobuhvatnijih podataka o zločinima povezanim s vatrenim oružjem u EU-u i na globalnoj razini || COM (države članice, Europol) || 2014. – 2017. || 2. Usmjeravanje osposobljavanja u području provedbe zakona tamo gdje je najpotrebnije || CEPOL (COM) || 2014. PRILOG 2.:
Statistički podaci Proizvodnja civilnog vatrenog oružja u
EU-27 u 2011. (jedinice) (svijet u kurzivu)[68]: Ukupno: 1 974 156 (10 255 580) Kratke puške: 806 645 (1 219 000) Dugačke puške 1 167 511 (5 074 395) Izvoz civilnog vatrenog oružja u EU-27 u
2011. (jedinice)[69]:
Ukupno: 1 200 941 Kratke puške: 566 345 Duge puške: 634 596 Uvoz civilnog vatrenog oružja u EU-27 u
2011. (jedinice)[70]:
Ukupno: 195 382 Kratke puške: 25 958 Duge puške: 169 424 Izvoz civilnog i vojnog vatrenog oružja u
EU-28 u 2011. (vrijednost u EUR)[71]:
Ukupno: 931 633 044 Nacionalni statistički podaci o
zakonitom vlasništvu i ubojstvu oružjem[72] || Zakonito oružje na 100 stanovnika || Ubojstva vatrenim oružjem na 100 000 stanovnika || Samoubojstva vatrenim oružjem na 100 000 stanovnika Belgija || 17,2 || 0,68 || 1,96 Bugarska || 6,2 || 0,67 || 0,87 Češka Republika || 16,3 || 0,19 || 1,39 Njemačka || 30,3 || 0,19 || 0,94 Danska || 12 || 0,27 || 1,16 Estonija || 9,2 || 0,24 || 1,57 Irska || 8,6 || 0,48 || 0,56 Grčka || 22,5 || 0,26 || 0,97 Španjolska || 10,4 || 0,2 || 0,42 Francuska || 31,2 || 0,06 || 2,33 Hrvatska || 21,7 || 0,39 || 2,35 Italija || 11,9 || 0,71 || 0,81 Cipar || 36,4 || 0,46 || 0,48 Latvija || 19 || 0,22 || 0,94 Litva || 0,7 || 0,18 || 1 Luksemburg || 15,3 || 0,62 || 1 Mađarska || 5,5 || 0,07 || 0,72 Malta || 11,9 || 0 || 1,68 Nizozemska || 3,9 || 0,33 || 0,24 Austrija || 21,9 || 0,28 || 2,68 Poljska || 1,3 || 0,09 || 0,12 Portugal || 8,5 || 0,41 || 1,09 Rumunjska || 0,7 || 0,02 || 0,06 Slovenija || 13,5 || 0,1 || 2,34 Slovačka || 8,3 || 0,18 || 0,94 Finska || 45,3 || 0,45 || 3,34 Švedska || 31,6 || 0,41 || 1,2 Ujedinjena Kraljevina || 6,5 || 0,07 || 0,18 [1] Proizvođači u EU-u proizveli su gotovo 2
milijuna civilnog vatrenog oružja u 2011. što čini 20 % globalne
proizvodnje, vidi „Globalni režim za prekogranični zločin”,
Vijeće za vanjske odnose, sažetak izdanja, 2. srpnja 2012.) i dodatne
podatke u Prilogu 2. [2] Eurostat, „Statistički podaci o kriminalu i
kaznenom pravosuđu”, 18/2013 [3] Razdoblje 2000. – 2009. Izvor: Globalna
studija UNODC-a o ubojstvima u 2011. Podaci su nepotpuni jer statistički
podaci većine država članica za cijelo razdoblje nisu dostupni. [4] GunPolicy.org [5] Vidi Prilog 2. Između država članica postoje
velike razlike u broju ubojstava počinjenih vatrenim oružjem, od nula na
Malti do 0,71 na 100 000 stanovnika u Italiji i od 0,7 komada vatrenog
oružja na 100 stanovnika u Litvi i Rumunjskoj na 45 u Finskoj. Izvori: UNODC,
Istraživanje o malom oružju, GunPolicy.org [6] Podaci uključuju šest naoružanih napadača koji
su počinili samoubojstvo nakon svojih napada. [7] Europol, Ocjena o prijetnji teškog i organiziranog
kriminala, 2013. „Oružjem često nezakonito trguju dobro strukturirane,
organizirane zločinačke skupine... koje se obično bave trgovinom
droge i druge unosne nezakonite robe”; Ured Ujedinjenih naroda za droge i
kriminal (UNODC), „Izvješće o slučajevima organiziranog kriminala”, 2012.,
str. 101. [8] Europol, TE-SAT 2013. - Izvješće o situaciji i
trendovima na području terorizma u EU-u. Korišteno oružje uključivalo
je pištolj Colt 45 i pušku Uzi (Toulouse/ Montauban) i 9-milimetarski pištolj
FN P35 (Frankfurt). [9] Schengenski informacijski sustav druge generacije
računalni je sustav EU-a koji tijelima vlasti država članica
omogućuje dijeljenje podataka (npr. vrsta i serijski broj) o oružju koje
je prijavljeno kao izgubljeno, ukradeno ili oduzeto. [10] Izvor: Francuska policija. [11] Nemoguće je dati točnu procjenu veličine
tih trgovina, dok se dostupni podaci dosta razlikuju, djelomično zbog
promjena količine. U nedavnoj studiji procijenjeno je da su obrambene
zalihe u Bosni i Hercegovini u 2011. uključivale od 76 000 malog i
lakog oružja i 100 000 metričkih tona streljiva, a u Crnoj Gori u 2011.
28 000 oružja i 7 000 metričkih tona streljiva; Pierre Gobinet, „Veliki
viškova: Zalihe oružja i streljiva u Jugoistočnoj Europi”, Istraživanje o
ručnom vatrenom oružju, Regionalni pristup smanjenju zaliha i Ured SAD-a
za uklanjanje i smanjenje naoružanja, prosinac 2011. [12] Izvor: Europska stručna skupina o vatrenom oružju;
Oružje koje se može prenamijeniti na Zapadnom Balkanu, SEESAC, 2009. U
Ujedinjenoj Kraljevini 63 % od 2 534 komada ukradenog oružja u 2010./11.
ukradeno je iz stambenih prostorija; Ubojstva, kaznena djela počinjena
vatrenim oružjem i obiteljsko nasilje 2010./11.; Dodatan Svezak 2. Zločinu
u Engleskoj i Walesu u 2010./11., Kevin Smith i ostali, Statistički
glasnik Ministarstva unutarnjih poslova 2012. [13] Na temelju podataka iz Austrije, Belgije, Bugarske, Cipra,
Češke Republike, Danske, Irske, Estonije, Njemačke, Grčke,
Mađarske, Nizozemske, Poljske, Portugala, Slovačke, Slovenije,
Španjolske, Švedske, Ujedinjene Kraljevine. [14] Na razini EU-a postoje dvije slične, ali
različite definicije oružja. (1) „Vatreno oružje” se na unutarnjem tržištu
EU-a i zajedničkoj trgovinskoj politici definira kao „...svako prijenosno
oružje koje ispaljuje, služi za ispaljivanje ili može biti preinačeno za
ispaljivanje sačme, zrna ili projektila djelovanjem zapaljivog potisnog
sredstva...” (gore navedena Direktiva 2008/51/EZ i Uredba (EU) br. 258/2012
Europskog parlamenta i Vijeća od 14. ožujka 2012. o provedbi članka 10.
Protokola Ujedinjenih naroda protiv nezakonite proizvodnje i trgovanja vatrenim
oružjem, njegovim dijelovima i komponentama te streljivom, kojim se dopunjuje
Konvencija Ujedinjenih naroda protiv transnacionalnog organiziranog
kriminaliteta (Protokol UN-a o vatrenom oružju), utvrđivanju odobrenja za
izvoz vatrenog oružja, mjera za uvoz i provoz vatrenog oružja, njegovih
dijelova i komponenata i streljiva SL 94/1, 30.3.2012. Vatreno oružje
namijenjeno za vojnu uporabu isključeno je iz područja primjene
zakonodavstva na koje se primjenjuje ova definicija. (2) Pojam „ručno
vatreno oružje i lako vatreno oružje” koristi se općenito u forumima
Ujedinjenih naroda i u području Zajedničke vanjske i sigurnosne
politike EU-a. Iako ne postoji međunarodno dogovorena definicija tog
pojma, EU smatra da se ono odnosi na automatske i poluautomatske strojnice i
puške koje su namijenjene posebno za vojnu uporabu (Zajednička akcija
Vijeća od 12. srpnja 2002. o doprinosu Europske unije borbi protiv
destabilizirajućeg gomilanja i širenja ručnog vatrenog oružja i lakog
vatrenog oružja kojom se stavlja van snage Zajednička akcija 1999/34/ZVSP).
Komunikacijom su obuhvaćeni sigurnosni rizici povezani sa svim oružjem bez
obzira smatra li se ono „vatrenim oružjem” ili „malim oružjem”, ili „civilnim” ili
„vojnim” oružjem. [15] Izvješće Vijeća o provedbi Europske sigurnosne
strategije - Pružanje sigurnosti u svijetu koji se mijenja; Strategija EU-a za
unutarnju sigurnost u akciji: U pet koraka prema sigurnijoj Europi, COM(2010) 673. [16] Savjetovanje o zajedničkom pristupu smanjenju štete
prouzročene nezakonitom uporabom vatrenog oružja u EU-u; http://ec.europa.eu/yourvoice/index_en.htm
[17] Privremeno izvješće o organiziranom kriminalu, Odbor
CRIM Europskog parlamenta posebno ističe jače djelovanje u cilju
označavanja i nezakonite trgovine. [18] Strategija EU-a za suzbijanje nezakonitog prikupljanja i
trgovanja malim i lakim oružjem (SALW) i njihovim streljivom, dokument
Vijeća 5319/06. [19] Člankom 1. stavkom 12. Direktive 2008/51/EZ zahtijeva
se od Komisije da do 2015. dostavi ocjenu situacije koja je nastala primjenom
ove Direktive, te da je poprati odgovarajućim prijedlozima. [20] Prokotol protiv nezakonite proizvodnje i trgovanja
vatrenim oružjem, njegovim dijelovima i komponentama te streljivom, kojim se
dopunjuje Konvencija Ujedinjenih naroda protiv transnacionalnog organiziranog
kriminaliteta [21] Sporazum o trgovini oružjem donesen je na Općoj
skupštini UN-a 2. travnja 2013. U njemu su uspostavljene zajedničke
međunarodne norme – koje su uključivale, u prvom redu, ljudska prava
i humanitarno pravo – kojima se uređuje međunarodna trgovina glavnim
kategorijama oružja, koje uključuju malo i lako oružje. On obuhvaća
sve vrste tradicionalnog oružja, uključujući vatreno oružje,
komponente i streljivo, bez obzira na njihovu konačnu uporabu. Države
stranke sporazuma moraju uzeti u obzir te zajedničke norme kada
odlučuju hoće li odobriti prijenos oružja. Ovaj će sporazum
stupiti na snagu kada ga potvrdi 50 država. Komisija je u svibnju 2013. predložila
odluku Vijeća kojom se države članice ovlašćuju da potpišu
sporazum. [22] Kodeks ponašanja kod izvoza oružja EU-a koji je donijelo
Vijeće 8. lipnja 1998.; Zajednički popis robe vojne namjene Europske
unije, koji je donijelo Vijeće 13. lipnja 2000. redovno se ažurira; kodeks
ponašanja zamijenjen je Zajedničkim stajalištem Vijeća 2008/944/ZVSP
od 8. prosinca 2008. o definiranju zajedničkih pravila kojima se
uređuje kontrola izvoza vojne tehnologije i opreme, SL L335/99. [23] Direktiva 2009/43/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od
6. svibnja 2009. o pojednostavljivanju uvjeta za transfer obrambenih proizvoda
unutar Zajednice, SL L146, 10.6.2009. [24] Zajedničko stajalište ZVSP/468/2003 o kontroli
posredovanja u trgovini oružjem, SL L156/79, 25.5.2003. [25] Komunikacija Komisije o upravljanju rizicima u carinskim
pitanjima i sigurnošću opskrbnog lanca, COM(2012) 793. [26] Europska stručna skupina o vatrenom oružju osnovana
je 2004. u cilju olakšavanja razmjene informacija i promicanja suradnje u borbi
protiv trgovine i posjedovanja nezakonitog oružja. Ona pruža potporu Radnoj
skupini Vijeća za pravosuđe i uključuje stručnjake za
vatreno oružje iz svake države članice EU-a, iz Europola i pridruženih
članica, Lihtenštajna, Norveške, Švicarske i Turske. [27] Preporuka Vijeća o standardnom postupku u državama
članicama za prekogranične istrage policijskih tijela u istragama
opskrbnih lanaca oduzetog ili vraćenog oružja povezanog s kaznenim
djelima, 12. i 13. lipnja 2007.; Zaključci Vijeća o Europskom
akcijskom planu za suzbijanje nezakonite trgovine tzv. „teškim” oružjem koje bi
se moglo koristiti ili se koristi u zločinačkim aktivnostima,
prosinac 2010. [28] Godine 2010. EU je uspostavio višegodišnji ciklus politika
o borbi protiv teškog međunarodnog i organiziranog kriminala u cilju osiguranja
učinkovite suradnje između pravosudnih tijela država članica,
institucija EU-a, agencija EU-a i mjerodavnih trećih stranaka te
osiguranja dosljednog i čvrstog operativnog djelovanja protiv
najvećih zločinačkih prijetnji EU-u. Prvi ciklus politika
obuhvaća razdoblje od 2014. – 2017. nakon ocjene prijetnji
teškog i organiziranog kriminala iz 2013. te definiciju višegodišnjeg
strateškog plana (u srpnju 2013.) i operativnog akcijskog plana (listopad 2013);
Zaključci Vijeća o stvaranju i provedbi ciklusa politika EU-a za
organizirani i teški međunarodni zločin, 3043. sastanak Vijeća
za pravosuđe i unutarnje poslove, 8. i 9. studenoga 2010. [29] Akcijski program UN-a iz 2001. za sprečavanje,
suzbijanje i iskorjenjivanje nezakonite trgovine malim i lakim oružjem u svim
njezinim aspektima politički je obvezujući instrument koji su
donijele sve države članice UN-a konsenzusom i kojim se predviđa
globalna opredijeljenost za sveobuhvatni pristup promicanju, sprječavanju,
suzbijanju i iskorjenjivanju nezakonite trgovine malim i lakim oružjem u svim
njezinim aspektima na lokalnoj, nacionalnoj, podregionalnoj, regionalnoj i
globalnoj razini kao doprinos međunarodnom miru i sigurnosti. On
obuhvaća niz aktivnosti, uključujući upravljanje zalihama i
sigurnost, kontrolu prijevoza, vođenje evidencije, uništavanje, mehanizme
razmjene podataka i DDR. Nema za cilj kontrolu prijenosa nevladinim dionicima
ili kontrolu posjedovanja civilnog malog oružja. Provedba se preispituje na
Dvogodišnjim sastancima država i redovitim konferencijama za preispitivanje
(posljednja konferencija za preispitivanje održana je u kolovozu – rujnu 2012.
u New Yorku). Međunarodni instrument za osposobljavanje država da
prepoznaju i prate, pravodobno i pouzdano, nezakonito malo i lako oružje koji
je donijela Opća skupština Ujedinjenih naroda 8. prosinca 2005. [30] Odluka Vijeća 2013/320/ZVSP dio je sveobuhvatnog
pristupa EU-a u potporu postupka tranzicije na demokraciju, održiv mir i
sigurnost u Libiji; Misija EU-a u Libiji. [31] Primjeri organizacija koje podržava EU su Međunarodni
institut za istraživanje mira u Stockholmu i Saferworld. [32] Donošenje Uredbe planira se u jesen 2013. [33] Direktive o vatrenom oružju (1991. i 2008.), Odluka
Vijeća 2011/428/ZVSP od 18. srpnja 2011. u potporu aktivnostima Ureda Ujedinjenih
naroda za pitanja razoružanja za provedbu Programa Ujedinjenih naroda za
sprečavanje, suzbijanje i iskorjenjivanje nezakonite trgovine malim i
lakim oružjem u svim njezinim aspektima. [34] Izvor: Europska stručna skupina za vatreno oružje. [35] Operacija Fireball usmjerena je na kamione koji kreću
iz Zapadnog Balkana i ulaze u EU preko istočne granice. [36] Vidi gore bilješku 29. [37] Vidi Prilog Direktivi 2008/51/EZ. [38] COM(2012) 415; o mogućim prednostima i nedostacima
smanjenja klasifikacije na dvije kategorije oružja (zabranjeno ili dopušteno) u
cilju unaprjeđenja funkcioniranja unutarnjeg tržišta za predmetne
proizvode putem pojednostavljivanja, u izvješću je zaključeno da „nema
jasnih prednosti od obveznog ograničenja klasifikacije na razini EU-a na
samo dvije kategorije vatrenog oružja ako se promatraju odvojeno”. [39] Npr. Ujedinjena Kraljevina predložila je opću zabranu
pištolja u 1997. i u 2006. ograničenja prodaje zračnog oružja te
zabranu uvoza i prodaje „realističnih” imitacija oružja; Litva je u 2012.
uvela zabranu plinskih pištolja. [40] Ovisno o izboru proizvođača i nacionalnim
pravnim zahtjevima, oznake mogu uključivati proizvođača, model,
kalibar ili oznaku čahure, oznaku ispitne ustanove te godinu stavljanja
oznake i serijski broj. Ispitna ustanova je tehnička ustanova koja
ispituje oružje u zemljama gdje su ispitivanje i tehničke mjere obavezni.
U zemlji može postojati jedna ili više ispitnih ustanova, koje mogu biti
smještene u prostorijama proizvođača. Ispitne ustanove provode
provjeru ispaljivanja i ispitivanje sigurnosnih značajki komponenata te se
nakon toga na naprave utiskuju ili graviraju oznake na kojima je navedena vrsta
i vrijeme ispitivanja. [41] La Commission internationale permanente pour l'épreuve des
armes à feu portatives ili C.I.P. međunarodna je organizacija koja pruža
usluge akreditacije ispitnih ustanova i primjenjuje standardizirane zahtjeve za
označivanje koji su obavezni u svih 14 država članica, među
kojima je 11 država članica EU-a (Austrija, Belgija, Češka Republika,
Finska, Francuska, Njemačka, Mađarska, Italija, Slovačka,
Španjolska i Ujedinjena Kraljevina). [42] Vidi gore bilješku 30. Ovaj politički obvezujući
instrument zahtijeva, slično kao i Direktiva o vatrenom oružju, „ili
jedinstvenu oznaku s imenom proizvođača, državom proizvodnje i
serijskim brojem, ili stavljanje neke druge jedinstvene jednostavne oznake na
temelju koje sve države članice mogu prepoznati zemlju podrijetla”. [43] Trgovac oružjem osoba je čija se „trgovina ili
poslovanje sastoje u cjelini ili djelomično od proizvodnje, trgovine,
razmjene, najma, popravka ili prepravljanja vatrenog oružja, dijelova ili
streljiva.” (Članak 1. stavak 2. Direktive 1991/477/EZ kako je izmijenjena
člankom 1. stavkom 1. točkom (c) Direktive 2008/51/EZ). [44] Članak 1 stavak 3. Direktive 2008/51. Posrednik se
definira kao „svaka fizička ili pravna osoba, koja nije trgovac oružjem,
čija se trgovina ili poslovanje sastoji u cjelini ili djelomično od
kupnje i prodaje ili dogovaranja transfera oružja” (članak 1. stavak 1.
točka (e) Direktive 91/477/EZ kako je izmijenjena člankom 1. stavkom 1.
točkom (b) Direktive 2008/51/EZ). [45] Vidi, na primjer, Istraživanje o malom oružju, UNIDIR-a i
Odjela Ujedinjenih naroda za pitanja razoružanja „Razvoj mehanizma za
sprječavanje nezakonitog posredovanja u prodaji malog i lakog oružja –
Područje primjene i implikacije”, 2007. [46] Izvor: Međunarodni institut za istraživanje mira u
Stockholmu. [47] Nastavak na Akcijski plan iz 2010. za suzbijanje
nezakonite trgovine tzv. „teškim” vatrenim oružjem (vidi gore bilješku 28). [48] Te mjere ne bi smjele ugroziti legitimne aktivnosti
istraživanja i razvoja u cilju iskorištavanja tehnologija 3D ispisa i povezanih
tehnologija, ako za to postoji jasan društveni interes. [49] 2009/1012/ZVSP; 2012/711/ZVSP. [50] Ministarska konferencija o „Kontroli oružja u kontekstu
proširenja EU-a” na kojoj je sudjelovao Ured posebnog predstavnika Europske
unije, Program Ujedinjenih naroda za razvoj (UNDP) u Bosni i Hercegovini
održana je 18. i 19. lipnja 2013. [51] COM(2011) 840 završna verzija, 2011/0406 (COD), Prijedlog
Uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o osnivanju instrumenta financiranja
razvojne suradnje; COM(2011) 839 završna verzija, 2011/0405 (COD), Prijedlog
Uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o osnivanju Europskog susjedskog
instrumenta ; TAIEX IPA (međunarodna pretpristupna pomoć), Uredba
(EZ) br. 1085/2006 od 17. srpnja 2006. o uspostavljanju instrumenta
pretpristupne pomoći, SL L210/82. O Instrumentu za stabilnost vidi gornju
bilješku 33. [52] Države članice moraju „organizirati provedbu mjera
deaktivacije... kojima će osigurati da će izmjene vatrenog oružja to
oružje učiniti zauvijek neaktivnim”, Prilog I, Dio III. Direktiva 91/477/EZ.
[53] Priručnik EFE-a pod nazivom „Tragovi o vlasništvu
vatrenog oružja – Priručnik za sustavno praćenje oružja oduzetog zbog
nezakonitog posjedovanja ili tijekom kaznene istrage” http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/07/st10/st10000.en07.pdf
[54] To će isto biti dio šire suradnje u okviru 7.
akcijskog plana EU-a za suradnju između carine i policije. [55] COM(2011) 753 završna verzija, Prijedlog Uredbe o
osnivanju instrumenta za potporu policijskoj suradnji, sprječavanje i
suzbijanje zločina i upravljanje krizom, kao dio Fonda za unutarnju
sigurnost. [56] http://www.smallarmsstandards.org/;
iARMS je Interpolov sustav za registraciju i praćenje nezakonitog vatrenog
oružja – vidi Zadaću 3. [57] Instrument za stabilnost EU-a podržava razvoj i provedbu
iARMS-a; do danas u njemu sudjeluje 12 država članica EU-a: Belgija,
Češka Republika, Španjolska, Irska, Hrvatska, Mađarska, Litva,
Poljska, Portugal, Rumunjska, Slovenija i Ujedinjena Kraljevina; Vijeće,
Četrnaesto izvješće o napretku o provedbi Strategije EU-a za
suzbijanje nezakonitog prikupljanja i trgovanja malim i lakim oružjem (SALW) i
njihovim streljivom (2012/II) (2013/C 138/03). [58] Francuska, Grčka, Irska, Nizozemska, Austrija i
Finska. [59] Članak 16. Direktive 91/477/EEZ kako je izmijenjena
Direktivom 2008/51/EZ [60] UNODC, Pregled slučajeva organiziranog kriminala',
str. 103. [61] COM(2004) 376 Jačanje policijske i carinske suradnje
u Europskoj uniji. [62] Članak 1. stavak 2. Direktive 2008/51/EZ. [63] Odluka Vijeća 2009/917/JHA. Ti osnovni podaci o
mjestu oduzimanja i podrijetlu oružja u CIS_u pohranjuju se u carinske svrhe,
odnosno za lakše prepoznavanje pošiljki krijumčarenog oružja na temelju
analize rizika. Prema tome, podaci koji nisu važni u carinske svrhe (npr.
kalibar) nisu sadržani u CIS-u. [64] COM(2012) 735 Jačanje pravosudne suradnje u EU-u:
Europski model za razmjenu informacija (EIXM). [65] COM(2013) 172 Uspostava Europske sheme osposobljavanja u
području provedbe zakona [66] Program iz Stockholma – Otvorena i sigurna Europa koja
služi građanima i štiti ih (2010/C 115/01) istaknuo je potrebu za takvim
pristupom kako slijedi: „najbolji način za smanjenje razine zločina
je poduzimanjem učinkovitih mjera za sprječavanje njihovog nastanka […]
primjenom multidisciplinarnog pristupa što isto uključuje poduzimanje
administrativnih mjera i promicanje suradnje između upravnih tijela.” [67] Ovo će se temeljiti na postojećim resursima i
izraditi tako da se izbjegne potreba za zapošljavanjem novih ljudi ili
financijskih resursa u Komisiji ili bilo kojoj od decentraliziranih agencija. [68] Izvor: Svjetski forum streljačkih aktivnosti, ožujak 2013.
na temelju podataka iz ispitnih ustanova; sastoji se od službenih podataka iz
Belgije, Finske, Francuske, Njemačke, Italije, Španjolske i Ujedinjene
Kraljevine, procjene za druge države članice. [69] Eurostat [70] Eurostat Neke države članice nisu prijavile izvor
pištolja i revolvera (Austrija, Belgija, Bugarska, Francuska i Rumunjska) i
vojnog vatrenog oružja (Austrija, Belgija, Bugarska, Finska, Francuska,
Njemačka, Italija, Rumunjska). [71] Izvor: Institut za istraživanje mira u Oslu. [72] Izvor: UNODC Istraživanje o ručnom oružju, www.gunpolicy.org;
podaci su usporedivi s odgovorima iz Eurobarometra 383. prema kojem se u
prosjeku 5 % izjasnilo da su u posjedu oružja, pri čemu su brojke u
rasponu između 1 % u Nizozemskoj i 18 % na Cipru.