EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 32005L0038
Commission Directive 2005/38/EC of 6 June 2005 laying down the sampling methods and the methods of analysis for the official control of the levels of Fusarium toxins in foodstuffs (Text with EEA relevance)
Komission direktiivi 2005/38/EY, annettu 6 päivänä kesäkuuta 2005, näytteenotto- ja määritysmenetelmistä elintarvikkeiden Fusarium-toksiinien pitoisuuksien virallista tarkastusta varten (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
Komission direktiivi 2005/38/EY, annettu 6 päivänä kesäkuuta 2005, näytteenotto- ja määritysmenetelmistä elintarvikkeiden Fusarium-toksiinien pitoisuuksien virallista tarkastusta varten (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUVL L 143, 7.6.2005, p. 18–26
(ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, IT, LV, LT, HU, NL, PL, PT, SK, SL, FI, SV)
EUVL L 275M, 6.10.2006, p. 388–396
(MT)
No longer in force, Date of end of validity: 30/06/2006; Kumoaja 32006R0401
Relation | Act | Comment | Subdivision concerned | From | To |
---|---|---|---|---|---|
Repealed by | 32006R0401 |
7.6.2005 |
FI |
Euroopan unionin virallinen lehti |
L 143/18 |
KOMISSION DIREKTIIVI 2005/38/EY,
annettu 6 päivänä kesäkuuta 2005,
näytteenotto- ja määritysmenetelmistä elintarvikkeiden Fusarium-toksiinien pitoisuuksien virallista tarkastusta varten
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon elintarvikkeiden tarkastamisessa tarvittavien yhteisön näytteenottomenetelmien ja analyysimenetelmien käyttöön ottamisesta 20 päivänä joulukuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/591/ETY (1) ja erityisesti sen 1 artiklan 1 kohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1) |
Tiettyjen elintarvikkeissa olevien vieraiden aineiden enimmäismäärien vahvistamisesta 8 päivänä maaliskuuta 2001 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 466/2001 (2) vahvistetaan joidenkin Fusarium-toksiinien enimmäispitoisuudet tietyissä elintarvikkeissa. |
(2) |
Virallisesta elintarvikkeiden tarkastuksesta 14 päivänä kesäkuuta 1989 annetussa neuvoston direktiivissä 89/397/ETY (3) vahvistetaan elintarvikkeiden tarkastuksen yleiset periaatteet. Virallista elintarvikkeiden tarkastusta koskevista lisätoimenpiteistä 29 päivänä lokakuuta 1993 annetussa neuvoston direktiivissä 93/99/ETY (4) otetaan käyttöön laatustandardijärjestelmä laboratorioille, joiden tehtäväksi jäsenvaltiot ovat antaneet elintarvikkeiden virallisen tarkastuksen. |
(3) |
Koska Fusarium-toksiineja esiintyy yleensä hyvin epätasaisesti tutkittavan erän sisällä, näytteenotolla on keskeinen merkitys Fusarium-toksiinien pitoisuuden määritystarkkuuden kannalta. |
(4) |
On tarpeen vahvistaa yleiset perusteet, jotka määritysmenetelmien on täytettävä, jotta tarkastuksia suorittavien laboratorioiden käyttämät menetelmät olisivat vertailukelpoisia. |
(5) |
Tässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean lausunnon mukaiset, |
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että näytteet elintarvikkeiden Fusarium-toksiinien (deoksinivalenoli, zearalenoni, fumonisiinit B1 ja B2 sekä T-2- ja HT-2-toksiini) pitoisuuksien virallista tarkastusta varten otetaan tämän direktiivin liitteessä I esitettyjen menetelmien mukaisesti.
2 artikla
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että näytteiden valmistaminen ja elintarvikkeiden Fusarium-toksiinien (deoksinivalenoli, zearalenoni, fumonisiinit B1 ja B2 sekä T-2- ja HT-2-toksiini) pitoisuuksien virallisessa tarkastuksessa käytetty määritysmenetelmä vastaavat tämän direktiivin liitteessä II esitettyjä vaatimuksia.
3 artikla
1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 2006. Niiden on toimitettava komissiolle viipymättä kirjallisina nämä säännökset sekä taulukko säännösten ja direktiivin välisestä vastaavuudesta.
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
4 artikla
Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
5 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Brysselissä 6 päivänä kesäkuuta 2005.
Komission puolesta
Markos KYPRIANOU
Komission jäsen
(1) EYVL L 372, 31.12.1985, s. 50. Direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1882/2003 (EUVL L 284, 31.10.2003, s. 1).
(2) EYVL L 77, 16.3.2001, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 856/2005 (ks. tämän virallisen lehden s. 3).
(3) EYVL L 186, 30.6.1989, s. 23.
(4) EYVL L 290, 24.11.1993, s. 14. Direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1882/2003.
LIITE I
NÄYTTEENOTTOMENETELMÄT TIETTYJEN ELINTARVIKKEIDEN FUSARIUM-TOKSIINIEN PITOISUUKSIEN VIRALLISTA TARKASTUSTA VARTEN
1. Tavoite ja soveltamisala
Elintarvikkeiden Fusarium-toksiinien pitoisuuksien viralliseen tarkastukseen tarkoitetut näytteet on otettava tässä liitteessä vahvistettujen menetelmien mukaisesti. Tällä tavoin saatuja kokoomanäytteitä pidetään tutkittavia eriä edustavina. Laboratorionäytteistä löydettyjen pitoisuuksien perusteella arvioidaan, noudattavatko tutkittavat erät komission asetuksen (EY) N:o 466/2001 liitteessä I vahvistettuja enimmäismääriä.
2. Määritelmät
Tässä liitteessä sovelletaan seuraavia määritelmiä:
2.1 Erä: Yhdellä kertaa toimitettu tietty määrä elintarviketta, jonka osalta viranomainen on vahvistanut, että sillä on esimerkiksi seuraavia yhteisiä ominaisuuksia: alkuperä, lajike, pakkaustapa, pakkaaja, lähettäjä tai merkinnät
2.2 Osaerä: Suuremmasta erästä erotettu tietty osa, johon sovelletaan näytteenottomenetelmää; jokaisen osaerän on oltava fyysisesti erillinen ja yksilöitävissä
2.3 Perusnäyte: Tutkittavan erän tai osaerän yhdestä ainoasta kohdasta otettu näyte
2.4 Kokoomanäyte: Kaikkien tutkittavasta erästä tai osaerästä otettujen perusnäytteiden muodostama kokonaisuus.
3. Yleiset säännökset
3.1 Henkilöstö
Näytteenottajan on oltava kyseisessä jäsenvaltiossa voimassa olevien sääntöjen mukaisesti tähän tehtävään osoitettu henkilö.
3.2 Tuote, josta näyte otetaan
Jokaisesta tutkittavasta erästä otetaan erilliset näytteet. Jäljempänä olevan 4.3 kohdan mukaisesti suuremmat erät on jaettava osaeriin, joista otetaan erilliset näytteet.
3.3 Varotoimenpiteet
Näytteenoton ja näytteiden valmistuksen aikana on toteutettava varotoimenpiteitä, joilla vältetään kaikki mahdolliset muutokset, jotka voivat vaikuttaa Fusarium-toksiinien pitoisuuteen, määrityksen suorittamiseen tai kokoomanäytteen edustavuuteen.
3.4 Perusnäytteet
Perusnäytteet on mahdollisuuksien mukaan otettava tutkittavan erän tai osaerän eri kohdista. Jos tästä säännöstä poiketaan, siitä on aina ilmoitettava näytteenottotodistuksessa.
3.5 Kokoomanäytteen valmistaminen
Kokoomanäyte saadaan yhdistämällä kaikki perusnäytteet.
3.6 Samanlaiset näytteet
Valvontatoimenpiteisiin, kaupankäyntiin ja kiistojen ratkaisumenettelyihin tarkoitetut samanlaiset näytteet on otettava homogenoidusta kokoomanäytteestä sillä edellytyksellä, että tällainen menettely on jäsenvaltiossa noudatettavien sääntöjen mukainen.
3.7 Näytteiden pakkaaminen ja lähettäminen
Jokainen näyte on pakattava inertistä materiaalista valmistettuun puhtaaseen astiaan, joka suojaa näytettä riittävästi kontaminaatiolta ja mahdollisilta kuljetusvaurioilta. On myös toteutettava kaikki tarvittavat varotoimenpiteet, joilla estetään näytteen koostumuksen muuttuminen kuljetuksen tai varastoinnin aikana.
3.8 Näytteiden sinetöinti ja merkitseminen
Jokainen viralliseen käyttöön otettu näyte on sinetöitävä näytteenottopaikalla ja merkittävä jäsenvaltiossa voimassa olevien säännösten mukaisesti.
Kustakin näytteenotosta on laadittava näytteenottotodistus, jonka perusteella on mahdollista yksiselitteisesti tunnistaa erä, josta näyte on otettu. Näytteenottotodistuksessa on ilmoitettava näytteenottopaikka ja -aika sekä kaikki lisätiedot, joista voi olla hyötyä määrityksentekijälle.
4. Erityiset säännökset
4.1 Erityyppiset erät
Elintarvikkeita voi pitää kaupan esimerkiksi irtotavarana, konteissa tai säiliöissä taikka yksittäispakkauksissa, kuten säkeissä, pusseissa tai vähittäismyyntipakkauksissa. Näytteenottomenetelmää voi soveltaa kaikkiin eri muotoihin, joissa tuotteita saatetaan markkinoille.
Yksittäispakkauksissa, kuten säkeissä, pusseissa tai vähittäismyyntipakkauksissa, kaupan pidetyistä eristä voi ottaa näytteet seuraavan kaavan mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän liitteen 4.3, 4.4 ja 4.5 kohdassa vahvistettujen erityisten säännösten soveltamista:
— |
Paino ilmaistaan kilogrammoina. |
— |
Näytteenoton tiheys (SF): Joka n:s säkki tai pussi, josta perusnäyte on otettava (desimaaliluku pyöristetään lähimpään kokonaislukuun). |
4.2 Perusnäytteen paino
Jollei tässä liitteessä toisin säädetä, perusnäytteen painon on oltava noin 100 grammaa. Vähittäismyyntipakkauksiin pakattujen erien osalta perusnäytteen paino riippuu vähittäismyyntipakkauksen painosta.
4.3 Yhteenveto viljan ja viljatuotteiden näytteenottomenetelmistä
Taulukko1
Erien jakaminen osaeriksi tuotteen ja erän painon mukaan
Tuote |
Erän paino (tonneina) |
Osaerien paino tai lukumäärä |
Perusnäytteiden lukumäärä |
Kokoomanäytteen paino (kg) |
Vilja ja viljatuotteet |
≥ 1 500 |
500 tonnia |
100 |
10 |
> 300 mutta < 1 500 |
3 osaerää |
100 |
10 |
|
≥ 50 mutta ≤ 300 |
100 tonnia |
100 |
10 |
|
< 50 |
— |
3–100 (1) |
1–10 |
4.4 Viljan ja viljatuotteiden näytteenottomenetelmät ≥ 50 tonnin erien osalta
— |
Jos erästä on fyysisesti mahdollista erottaa osaeriä, kukin erä on jaettava osaeriin taulukon 1 mukaisesti. Koska erän paino ei aina ole osaerien täsmällinen tulo, osaerän paino saa ylittää ilmoitetun painon enintään 20 prosentilla. |
— |
Kustakin osaerästä on otettava erilliset näytteet. |
— |
Perusnäytteiden lukumäärä: 100. Kokoomanäytteen paino: 10 kg. |
— |
Jos edellä kuvattua näytteenottomenetelmää ei ole mahdollista soveltaa ilman erälle aiheutuvista vaurioista johtuvia huomattavia kaupallisia seurauksia esimerkiksi pakkausmuotojen tai kuljetustapojen vuoksi, voidaan soveltaa muuta menetelmää sillä edellytyksellä, että näytteet ovat mahdollisimman edustavia ja käytetty menetelmä on tarkkaan kuvattu ja dokumentoitu. |
4.5 Viljan ja viljatuotteiden näytteenottomenetelmät < 50 tonnin erien osalta
Alle 50 tonnin painoisten vilja- ja viljatuote-erien osalta on käytettävä erän painosta riippuen näytteenottomenetelmää, jolla otetaan 10–100 perusnäytettä, joista muodostetaan yksi 1–10 kg:n painoinen kokoomanäyte. Hyvin pienten (≤ 0,5 tonnin) erien tapauksessa voidaan ottaa pienempi määrä perusnäytteitä, mutta kaikki perusnäytteet yhdistävän kokoomanäytteen painon on myös tällöin oltava vähintään 1 kg.
Taulukon 2 lukuja voi käyttää perusnäytteiden lukumäärän määrittämisessä.
Taulukko 2
Vilja- ja viljatuote-erän painon mukaan otettavien perusnäytteiden lukumäärä
Erän paino (tonneina) |
Perusnäytteiden lukumäärä |
≤ 0,05 |
3 |
> 0,05–≤ 0,5 |
5 |
> 0,5–≤ 1 |
10 |
> 1–≤ 3 |
20 |
> 3–≤ 10 |
40 |
> 10–≤ 20 |
60 |
> 20–≤ 50 |
100 |
4.6 Imeväisille ja pikkulapsille tarkoitettujen elintarvikkeiden näytteenottomenetelmä
— |
Imeväisille ja pikkulapsille tarkoitettujen elintarvikkeiden tapauksessa sovelletaan näytteenottomenetelmää, joka vahvistetaan viljan ja viljatuotteiden osalta 4.5 kohdassa. Näin ollen erästä otettavien perusnäytteiden lukumäärä riippuu erän painosta, ja sen on oltava 4.5 kohdan taulukon 2 mukaisesti vähintään 10 tai enintään 100. Hyvin pienten (≤ 0,5 tonnin) erien tapauksessa voidaan ottaa pienempi määrä perusnäytteitä, mutta kaikki perusnäytteet yhdistävän kokoomanäytteen painon on myös tällöin oltava vähintään 1 kg. |
— |
Perusnäytteen painon on oltava noin 100 grammaa. Vähittäismyyntipakkauksiin pakattujen erien osalta perusnäytteen paino riippuu vähittäismyyntipakkauksen painosta, ja hyvin pienten (≤ 0,5 tonnin) erien tapauksessa perusnäytteiden painon on oltava sellainen, että perusnäytteet yhdistämällä saadaan vähintään 1 kg:n painoinen kokoomanäyte. |
— |
Kokoomanäytteen paino: 1–10 kg riittävästi sekoitettuna. |
4.7 Näytteenotto vähittäismyyntivaiheessa
Elintarvikkeista on vähittäismyyntivaiheessa otettava näytteet mahdollisuuksien mukaan 4.4 ja 4.5 kohdan säännösten mukaisesti. Jos tämä ei ole mahdollista, vähittäismyyntivaiheessa voidaan soveltaa muita tehokkaita näytteenottomenetelmiä, jos ne ovat riittävän edustavia tutkittavan erän osalta.
5. Erän tai osaerän hyväksyminen
— |
Erä tai osaerä hyväksytään, jos kokoomanäyte noudattaa enimmäisrajoja, kun otetaan huomioon mittaukseen liittyvät epävarmuustekijät ja korjaus saannon suhteen. |
— |
Erä tai osaerä hylätään, jos kokoomanäyte ylittää enimmäisrajan selvästi, kun otetaan huomioon mittaukseen liittyvät epävarmuustekijät ja korjaus saannon suhteen. |
(1) Riippuu erän painosta – ks. taulukko 2.
LIITE II
NÄYTTEIDEN VALMISTUS JA VAATIMUKSET, JOTKA ELINTARVIKKEIDEN FUSARIUM-TOKSIINIEN PITOISUUKSIEN VIRALLISESSA TARKASTUKSESSA KÄYTETTYJEN MÄÄRITYSMENETELMIEN ON TÄYTETTÄVÄ
1. Varotoimenpiteet
Koska Fusarium-toksiinit jakautuvat epätasaisesti, näytteet ja erityisesti homogenoidut näytteet on valmistettava hyvin huolellisesti.
Laboratorioon toimitettu näyte on käytettävä kokonaisuudessaan tutkittavan näytteen valmistukseen.
2. Laboratorioon toimitetun näytteen käsittely
Jokainen laboratorionäyte on jauhettava kokonaan hienoksi ja sekoitettava huolellisesti käyttäen menetelmää, jonka on osoitettu homogenoivan näytteen täydellisesti.
Jos enimmäisrajaa sovelletaan kuiva-aineeseen, kuiva-ainepitoisuus määritetään homogenoidun näytteen osasta käyttäen menetelmää, jonka on osoitettu määrittävän tarkasti kuiva-ainepitoisuuden.
3. Näytteiden jakaminen valvonta- ja oikeustoimia varten
Valvontatoimenpiteisiin, kaupankäyntiin ja kiistojen ratkaisumenettelyihin tarkoitetut samanlaiset näytteet on otettava homogenoiduista näytteistä, jos tällainen menettely on kyseisessä jäsenvaltiossa voimassa olevien säännösten mukainen.
4. Laboratorioilta edellytettävät määritysmenetelmät ja laadunvalvonta
4.1 Määritelmät
Tavallisimmin käytetyt määritelmät, joita laboratorion vaaditaan käyttävän, ovat seuraavat:
Toistettavuus ja tulosten uusittavuus ovat tavallisimmat toistotarkkuuden ominaisuudet.
r |
= |
Toistettavuuden arvo, eli arvo, jonka alapuolella toistettavissa olosuhteissa (eli sama näyte, sama määrittäjä, samat laitteet, sama laboratorio ja lyhyt aikaväli) saadun kahden yksittäisen testituloksen välinen absoluuttinen ero sijaitsee tietyllä todennäköisyydellä (yleensä 95 %), eli r = 2,8 × sr |
sr |
= |
Toistettavissa olosuhteissa saaduista tuloksista laskettu standardipoikkeama |
RSDr |
= |
Toistettavissa olosuhteissa saaduista tuloksista laskettu suhteellinen standardipoikkeama |
R |
= |
Uusittavuuden arvo, jonka alapuolella uusittavissa olosuhteissa (eli määrittäjien saamat identtiset näytteet eri laboratorioissa käyttäen samaa standardimenetelmää) saatujen yksittäisten testitulosten välinen absoluuttinen ero sijaitsee tietyllä todennäköisyydellä (yleensä 95 %); R = 2,8 × sR |
sR |
= |
Uusittavissa olosuhteissa saaduista tuloksista laskettu standardipoikkeama |
RSDR |
= |
Uusittavissa olosuhteissa saaduista tuloksista laskettu suhteellinen standardipoikkeama |
4.2 Yleiset vaatimukset
Elintarvikkeiden tarkastuksessa käytettyjen määritysmenetelmien on täytettävä direktiivin 85/591/ETY liitteessä olevan 1 ja 2 kohdan vaatimukset.
4.3 Erityiset vaatimukset
4.3.1 Suoritusarvovaatimukset
Jos yhteisössä ei ole säädetty erityisestä menetelmästä Fusarium-toksiinien pitoisuuksien määrittämiseksi elintarvikkeissa, laboratoriot voivat käyttää valitsemaansa menetelmää sillä edellytyksellä, että valittu menetelmä täyttää seuraavat vaatimukset:
a) |
Deoksinivalenolin suoritusarvovaatimukset
|
b) |
Zearalenonin suoritusarvovaatimukset
|
c) |
Fumonisiini B1:n ja B2:n suoritusarvovaatimukset
|
d) |
T-2- ja HT-2-toksiinin suoritusarvovaatimukset
|
Käytettyjen menetelmien havaitsemisrajaa ei ole ilmoitettu, koska toistotarkkuuden arvot on annettu pitoisuuksille, joilla on merkitystä.
Toistotarkkuuden arvot lasketaan Horwitzin yhtälöstä seuraavasti:
|
RSDR = 2(1-0,5logC) |
jossa
|
RSDR on uusittavissa olosuhteissa saaduista tuloksista laskettu suhteellinen standardipoikkeama |
|
C on pitoisuusaste (1 = 100 g/100 g, 0,001 = 1 000 mg/kg). |
Kyseessä on yleinen yhtälö uusittavuudelle, jonka katsotaan olevan riippumaton tutkittavasta aineesta ja matriisista mutta riippuvan useimpien rutiinimenetelmien osalta ainoastaan pitoisuudesta.
4.3.2 Tarkoitukseensopivuuteen perustuva lähestymistapa
Jos täysin validoituja analyysimenetelmiä on vähän, voidaan vaihtoehtoisesti käyttää tarkoitukseensopivuuteen (”fitness-for-purpose”) perustuvaa lähestymistapaa, jossa analyysimenetelmien hyväksyttävyyden arviointia varten määritellään yksi parametri, tarkoitukseensopivuusfunktio. Se on epävarmuusfunktio, joka ilmoittaa tarkoitukseen sopiviksi katsottavat epävarmuuden enimmäisarvot.
Koska kollaboratiivisella kokeella täysin validoituja analyysimenetelmiä on vähän varsinkin T-2- ja HT-2-toksiinin määrittämistä varten, laboratoriossa käytettävän analyysimenetelmän soveltuvuuden (tarkoitukseensopivuuden) arvioinnissa voidaan noudattaa myös epävarmuusfunktioon perustuvaa lähestymistapaa, jonka avulla vahvistetaan korkein hyväksyttävä epävarmuustaso. Laboratorio voi käyttää menetelmää, jonka tulokset eivät ylitä standardiepävarmuuden enimmäisarvoa. Standardiepävarmuuden enimmäisarvo voidaan laskea seuraavan yhtälön mukaisesti:
jossa
— |
Uf on standardiepävarmuuden enimmäisarvo (μg/kg) |
— |
LOD on menetelmän toteamisraja (μg/kg) |
— |
α on C:n arvoon sidottu numeerinen vakiotekijä; käytettävät arvot esitetään taulukossa 3, |
— |
C on merkittävä pitoisuus (μg/kg). |
Jos analyysimenetelmä antaa tuloksia, joiden mittausepävarmuus on pienempi kuin standardiepävarmuuden enimmäisarvo, menetelmää pidetään yhtä sopivana kuin menetelmää, joka täyttää 4.3.1 kohdassa esitetyt suoritusarvovaatimukset.
Taulukko 3
Tämän kohdan yhtälössä käytettävät, merkittävään pitoisuuteen sidotut α:n numeeriset vakioarvot
C (μg/kg) |
α |
≤ 50 |
0,2 |
51–500 |
0,18 |
501–1 000 |
0,15 |
1 001–10 000 |
0,12 |
> 10 000 |
0,1 |
4.4 Saannon laskeminen ja tulosten raportointi
Määritystulos raportoidaan saannon osalta korjattuna tai korjaamattomana. Raportointitapa ja saantoprosentti on ilmoitettava. Saannon suhteen korjattua määritystulosta on käytettävä säännöstenmukaisuuden tarkistamiseen (ks. liitteessä I oleva 5 kohta).
Määritystulos raportoidaan muodossa x +/– U, jossa x on määritystulos ja U on mittaukseen liittyvä laajennettu epävarmuustekijä.
U on laajennettu epävarmuus, jossa käytetään kattavuuskerrointa 2, jolloin luotettavuustaso on noin 95 %.
4.5 Laboratorioiden laatuvaatimukset
Laboratorioiden on täytettävä neuvoston direktiivin 93/99/ETY vaatimukset.