EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 62011CN0186
Case C-186/11: Reference for a preliminary ruling from the Simvoulio tis Epikratias (Greece) lodged on 20 April 2011 — Stanleybet International Ltd, William Hill Organisation Ltd and William Hill plc v Ipourgos Ikonomias kai Ikonomikon and Ipourgos Politismou
Sag C-186/11: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Symvoulio tis Epikrateias (Grækenland) den 20. april 2011 — Stanleybet International LTD, William Hill Organization Ltd og William Hill Plc mod Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon og Ypourgos Politismou
Sag C-186/11: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Symvoulio tis Epikrateias (Grækenland) den 20. april 2011 — Stanleybet International LTD, William Hill Organization Ltd og William Hill Plc mod Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon og Ypourgos Politismou
EUT C 186 af 25.6.2011, p. 15–16
(BG, ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, IT, LV, LT, HU, MT, NL, PL, PT, RO, SK, SL, FI, SV)
25.6.2011 |
DA |
Den Europæiske Unions Tidende |
C 186/15 |
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Symvoulio tis Epikrateias (Grækenland) den 20. april 2011 — Stanleybet International LTD, William Hill Organization Ltd og William Hill Plc mod Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon og Ypourgos Politismou
(Sag C-186/11)
2011/C 186/26
Processprog: græsk
Den forelæggende ret
Symvoulio tis Epikrateias
Parter i hovedsagen
Sagsøgere: Stanleybet International LTD, William Hill Organization Ltd og William Hill Plc
Sagsøgte: Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon og Ypourgos Politismou
Præjudicielle spørgsmål
1) |
Er nationale retsforskrifter, som med det formål at begrænse udbuddet af hasardspil indrømmer en enkelt virksomhed, der har form af et børsnoteret aktieselskab, eneret til at gennemføre, administrere, afholde og drive hasardspil, i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 43 og 49, for så vidt som denne virksomhed reklamerer for de hasardspil, den afholder, udvider sin virksomhed til andre lande, spillerne deltager frit, og maksimumindsatsen og -gevinsten er fastsat pr. kupon og ikke pr. spiller? |
2) |
Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, er nationale forskrifter, hvorved — idet de i sig selv har til formål at bekæmpe kriminalitet ved at sikre kontrol af virksomhederne inden for det pågældende område, således at det sikres, at disse aktiviteter kun udøves inden for kontrollerede kredse — en enkelt virksomhed indrømmes eneretten til at gennemføre, administrere, afholde og drive hasardspil, i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 43 og 49, selv om denne indrømmelse samtidig medfører en ubegrænset udvikling af det pågældende udbud? Eller skal udviklingen af dette udbud under alle omstændigheder, og for at den pågældende begrænsning kan anses for at medvirke til at nå målet om bekæmpelse af kriminalitet, altid være kontrolleret, sagt med andre ord skal det have karakter af en nødvendig foranstaltning for at nå dette mål og ikke gå videre end dette? Såfremt den nævnte udvikling under alle omstændigheder skal være kontrolleret, kan den da anses for kontrolleret i denne henseende, hvis eneretten på dette område indrømmes en enhed med de karakteristika, som er beskrevet i det første spørgsmål? Såfremt indrømmelsen af denne eneret anses for at føre til en kontrolleret udvikling af udbuddet af hasardspil, går indrømmelsen af ovennævnte eneret til en enkelt virksomhed da ud over, hvad det er nødvendigt, idet det samme formål hensigtsmæssigt kan opnås ved at indrømme denne ret til flere end én virksomhed? |
3) |
Såfremt det henset til de to første spørgsmål lægges til grund, at indrømmelsen i henhold til de omhandlede nationale bestemmelser af eneretten til at gennemføre, administrere, afholde og drive hasardspil ikke er forenelig med EF-traktatens artikel 43 og 49: a) har de nationale myndigheder i henhold til disse traktatbestemmelser da mulighed for i en nødvendig overgangsperiode, hvor der indføres regler, som er i overensstemmelse med EF-traktaten, at undlade at behandle ansøgninger om at iværksætte sådanne aktiviteter, som indgives af personer med juridisk hjemsted i andre medlemsstater? b) Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende, ud fra hvilke kriterier fastsættes da varigheden af denne overgangsperiode? c) Såfremt en overgangsperiode ikke er berettiget, ud fra hvilke kriterier skal de nationale myndigheder da behandle de pågældende ansøgninger? |