EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52012PC0628
Proposal for a DIRECTIVE OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL amending Directive 2011/92/EU on the assessment of the effects of certain public and private projects on the environment
Návrh SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY, kterou se mění směrnice Rady 2011/92/EU o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí
Návrh SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY, kterou se mění směrnice Rady 2011/92/EU o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí
/* COM/2012/0628 final - 2012/0297 (COD) */
Návrh SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY, kterou se mění směrnice Rady 2011/92/EU o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí /* COM/2012/0628 final - 2012/0297 (COD) */
DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU Obecné souvislosti – odůvodnění a
cíle návrhu Směrnice 2011/92/EU[1] obsahuje právní požadavek
provést posouzení vlivů veřejných nebo soukromých záměrů na
životní prostředí, které mohou mít významný dopad na životní prostředí,
a to ještě před jejich povolením. Všeobecně převládá názor,
že hlavního cíle směrnice bylo dosaženo; zásady posuzování vlivů na
životní prostředí byly v celé EU harmonizovány zavedením minimálních
požadavků na druh posuzovaných záměrů, základní povinnosti
oznamovatele, obsah posouzení a účast příslušných orgánů a
veřejnosti. Zároveň je posouzení vlivů na životní prostředí
jako součást procesu vydávání povolení nástrojem posouzení
environmentálních nákladů a přínosů konkrétních záměrů
s cílem zajistit jejich udržitelnost. Směrnice se stala hlavním nástrojem
integrace v oblasti životního prostředí a zároveň má pozitivní
účinky v environmentálním, ekonomickém a sociálním ohledu. Po 25 letech uplatňování se směrnice o
posuzování vlivů na životní prostředí (EIA) podstatně
nezměnila, zatímco politické, právní a technické souvislosti prošly
zásadním vývojem. Zkušenosti s prováděním, jak se odrážejí ve zprávách
Komise o uplatňování a účinnosti směrnice o posuzování
vlivů na životní prostředí (směrnice EIA), včetně té
nejnovější, která byla zveřejněna v červenci 2009[2], odhalily celou řadu
nedostatků. Ve svém přezkumu šestého akčního programu pro
životní prostředí v polovině období[3]
Komise zdůraznila potřebu zlepšit posuzování dopadů na životní
prostředí na vnitrostátní úrovni a ohlásila přezkum směrnice
EIA. V rámci zlepšování právní úpravy byla směrnice rovněž
označena za potenciální nástroj zjednodušení[4]. Obecným cílem návrhu je
přizpůsobit ustanovení kodifikované směrnice EIA tak, aby
odstranila nedostatky, odrážela probíhající environmentální a socio-ekonomické
změny a výzvy a odpovídala zásadám inteligentní regulace. Soulad s ostatními politikami a cíli Unie Protože revidovaná směrnice EIA může
hrát zásadní úlohu v úsilí o dosažení účinného využívání zdrojů
(např. zavedením nových požadavků na posuzování takových jevů,
jako je biologická rozmanitost a změna klimatu, které souvisejí s
využíváním přírodních zdrojů), návrh je součástí iniciativ,
jejichž cílem je provádět Plán pro Evropu účinněji využívající
zdroje[5].
Revize směrnice EIA rovněž přispívá k naplňování strategie
Evropa 2020[6],
zejména prvořadého požadavku udržitelného růstu. Revidovaná
směrnice může také významně přispět k plnění
povinnosti Unie přihlížet ve všech svých politikách a činnostech ke
kulturním hlediskům. 2. VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE
ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ Konzultace zúčastněných stran Konzultace se konala v roce 2010 v souladu
s předpisy Komise. Od června do září 2010 probíhala široká
veřejná konzultace k přezkumu směrnice EIA formou internetového
dotazníku, který byl dostupný ve všech úředních jazycích EU. Bylo obdrženo
1365 odpovědí (684 od občanů, 479 od organizací,
společností a nevládních organizací, 202 od orgánů veřejné
správy). Do konzultace přispěl i Institut pro environmentální
řízení a posuzování (Institute of Environmental Management &
Assessment, IEMA)[7]
svým průzkumem (1815 odpovědí), který zahrnoval i řadu otázek
Komise. Fáze projednávání byla završena na konferenci (ve dnech 18.–19.
listopadu 2010, v Lovani v Belgii), jež rozsáhlé veřejné konzultace
doplnila informacemi od specializovaných zúčastněných stran.
Konference se zúčastnilo 200 zástupců EU a mezinárodních institucí,
orgánů veřejné správy – na vnitrostátní, regionální i místní úrovni –
průmyslu, ekologických organizací a akademické obce. Výsledky veřejné
konzultace[8]
a závěry konference[9]
se staly užitečným příspěvkem k vypracování návrhu Komise. Výsledek posouzení dopadů Posouzení dopadů, které je předkládáno s
tímto návrhem, zjistilo ve stávajících právních předpisech týkajících se
posuzování vlivů na životní prostředí nedostatky, které vedly k
nedostatečnému provádění (chybějící ustanovení pro
zajištění kvality informací a norem jakosti pro posuzování vlivů na
životní prostředí a nedostatky v provádění) a
sociálně-ekonomické zátěži při provádění směrnice.
Pokud by se tyto problémy odpovídajícím způsobem neřešily,
směrnice by se stala méně efektivní a účinnou a nedokázala by
zajistit začlenění environmentálních hledisek do procesu rozhodování.
Sociální a ekonomické náklady by kromě toho pravděpodobně
měly negativní vliv na harmonizaci vnitřního trhu. Nedostatky
směrnice lze rozdělit na tři konkrétní problematické oblasti: 1)
zjišťovací řízení, 2) kvalita a analýza posuzování vlivů na
životní prostředí a 3) rizika nesouladu v rámci postupu EIA a ve vztahu k
ostatním právním předpisům. Posouzení dopadů se zabývalo různými
variantami politiky s cílem nalézt nákladově efektivní opatření pro
řešení těchto problémů. Komise na základě
výsledků navrhla řadu změn, z nichž
nejdůležitější jsou tyto: Navrhuje se objasnit zjišťovací
řízení, a to úpravou kritérií přílohy III a podrobnějším
stanovením obsahu a odůvodnění závěrů zjišťovacího
řízení. Tyto změny by zajistily, aby posouzení vlivů na životní
prostředí byla prováděna pouze u záměrů, které by měly
významný vliv na životní prostředí, aby se předešlo zbytečné
administrativní zátěži u záměrů malého rozsahu. Pokud jde o kvalitu a analýzu EIA,
navrhuje se zavést změny k posílení kvality procesu (tj. povinné
určení rozsahu posuzování a kontrolu kvality informací v rámci
posuzování vlivů na životní prostředí), stanovit obsah zprávy EIA
(povinné posouzení vhodných alternativních řešení, odůvodnění
konečných rozhodnutí a povinné monitorování významných negativních
vlivů po skončení procesu EIA) a přizpůsobit posuzování
vlivů na životní prostředí novým výzvám (tj. biologické rozmanitosti,
změně klimatu, riziku katastrof nebo dostupnosti přírodních
zdrojů). Pokud jde o riziko nesrovnalostí, navrhuje
se stanovit lhůty pro hlavní fáze, které požaduje směrnice
(veřejné projednávání, závěr zjišťovacího řízení a
konečné rozhodnutí EIA), a zavést mechanismus, jenž by sloužil jako
kontaktní místo EIA pro zajištění koordinace nebo společného postupu
v rámci EIA s posouzeními vlivů na životní prostředí, jak je
vyžadují další příslušné právní předpisy EU, např. směrnice
2010/75/EU, 92/43/EHS, 2001/42/ES. Očekává se, že devět z dvanácti
analyzovaných změn přinese významný environmentální a socioekonomický
prospěch bez dodatečných administrativních nákladů;
očekávají se i mírné úspory. Dvě změny (posouzení alternativních
řešení a monitorování) by měly zajistit vysoké environmentální a
socioekonomické přínosy s mírnými náklady pro oznamovatele a s omezenými
nebo zanedbatelnými náklady pro orgány veřejné správy; jedna změna
(přizpůsobení EIA novým výzvám) by podle očekávání měla
přinést značný užitek s mírnými až vysokými náklady pro oznamovatele
a orgány veřejné správy. V dlouhodobém horizontu by významné
environmentální a socioekonomické přínosy a mírné úspory související s
navrhovanými změnami mohly převýšit administrativní náklady. 3. PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU Shrnutí navrhovaných opatření Návrh posílí ustanovení týkající se kvality EIA
v zájmu dosažení vysoké úrovně ochrany životního prostředí. Schopnost
přijímat platná rozhodnutí o vlivech záměru na životní prostředí
závisí totiž do značné míry na kvalitě informací použitých v
dokumentaci pro posouzení EIA a na jeho kvalitě. Návrhem bude navíc
posílena politika soudržnosti a synergie s ostatními právními nástroji EU a
zjednodušeno řízení s cílem snížit zbytečnou administrativní
zátěž. Konkrétní informace o pozměněných
článcích a přílohách směrnice EIA jsou uvedeny níže. Smyslem změn čl. 1 odst. 2, 3 a 4
je objasnit pojmy směrnice na základě zkušeností s prováděním a
judikatury Soudního dvora. Definice pojmu „záměr“ byla upravena tak, aby
bylo jasné, že v souladu s rozsudkem Soudního dvora ve věci C‑50/09
se vztahuje i na demoliční práce; vloženy jsou rovněž příslušné
definice. Možnost nepoužít směrnici je omezena na záměry určené
výhradně pro účely národní obrany a je rozšířena tak, aby
zahrnovala mimořádné situace ohrožující bezpečnost občanů,
jak je tomu již podle směrnice 2001/42/ES. Ustanovení čl. 2 odst. 3 se mění
tak, aby bylo možné zavést „jedno kontaktní místo“ pro účely posuzování
vlivů na životní prostředí, které umožní koordinaci nebo integraci
postupů posuzování stanovených směrnicí EIA a ostatními právními
předpisy EU. Změny článku 3 mají zajistit
soulad s čl. 2 odst. 1, např. odkazem na „významné“ vlivy, a
přizpůsobit posuzování vlivů na životní prostředí
environmentální problematice (biologické rozmanitosti, změně klimatu,
riziku katastrof, využívání přírodních zdrojů). Změny provedené v článku 4
zjednodušují zjišťovací řízení a posilují soulad přístupů
členských států, aby bylo zajištěno, že posouzení vlivů na
životní prostředí je vyžadováno pouze v případech, kdy je
zřejmé, že může dojít k významným dopadům na životní prostředí.
Pokud jde o záměry uvedené v příloze II, vkládá se nový odstavec
týkající se povinnosti oznamovatele poskytnout příslušnému orgánu
konkrétní informace (podrobně uvedené v příloze II.A). Tento
článek rovněž umožňuje specifikaci kritérií výběru
uvedených v příloze III prostřednictvím aktů v přenesené
pravomoci. Je upřesněn obsah závěru zjišťovacího
řízení, aby bylo možné zohlednit úspěšnou praxi
přizpůsobení záměrů za určitých podmínek (na
základě zvážení nejvýznamnějších dopadů a informací získaných
podle jiných právních předpisů Unie pro oblast životního prostředí),
takže není nutno provést úplné posouzení, protože nejvýznamnější vlivy na
životní prostředí jsou uspokojivě řešeny úpravou záměru. Na
základě pravděpodobnosti významných vlivů a následné
potřeby posouzení vlivů na životní prostředí by se
přihlédlo k povaze, složitosti, umístění a velikosti navrhovaného
záměru, přičemž by se vycházelo z objektivních faktorů,
jako je například rozsah záměru, využití cenných zdrojů,
ekologická citlivost místa a velikost nebo nezvratnost možného dopadu.
Kromě toho se vezmou v úvahu poučení z judikatury, kdy soud
zdůraznil potřebu „dostatečně odůvodněných“ (C‑75/08)
závěrů zjišťovacího řízení, která obsahují nebo k nimž
jsou přiloženy veškeré informace, jež umožní zkontrolovat, zda rozhodnutí
je založeno na odpovídajícím zjišťujícím řízení (C-87/02). Je
rovněž stanovena lhůta pro přijetí závěru zjišťovacího
řízení. Článek 5 je
komplexně upraven v zájmu posílení kvality informací a zefektivnění
procesu EIA. Hlavní požadavek, aby oznamovatel předložil informace o vlivu
na životní prostředí zůstává zachován, ale jeho forma a obsah jsou
zjednodušeny a upřesněny v příloze IV. Určení rozsahu
posuzování se stává povinným a je upřesněn obsah stanoviska vydaného
příslušným orgánem. Zavádějí se mechanismy pro zajištění
úplnosti a dostatečné kvality zpráv o vlivech na životní prostředí. Ustanovení čl. 6 odst. 6, která
odkazují na lhůty pro veřejné projednávání, se mění tak, aby
byla posílena úloha orgánů pro ochranu životního prostředí a
určeny konkrétní lhůty pro fázi projednávání zprávy o vlivech na
životní prostředí. Ustanovení čl. 7 odst. 5 se mění
tak, aby obsahoval lhůty pro projednávání otázek, které určí
členské státy při stanovení opatření pro provádění
záměrů, jež by mohly mít významné přeshraniční vlivy na
životní prostředí. Článek 8 se
podstatně změnil a obsahuje několik nových ustanovení. Za
prvé, je stanovena lhůta pro uzavření řízení při posuzování
vlivů na životní prostředí. Za druhé, příslušný orgán má
povinnost již v rozhodnutí o povolení uvést některé položky
odůvodňující toto rozhodnutí, jak vyplývá z judikatury
(např. C-50/09). Za třetí, povinné následné monitorování je
zavedeno pouze pro záměry, které budou mít významné nepříznivé vlivy
na životní prostředí, a to na základě projednávání a
shromážděných informací (včetně zprávy o vlivech na životní
prostředí), aby bylo možné posoudit provádění a účinnost
zmírňujících a kompenzačních opatření.
V některých členských státech je již toto monitorování, které
by nemělo být opakováním monitorování, jež již požadují jiné právní předpisy
EU (např. pokud jde o průmyslové emise nebo kvalitu vody), povinné, a
je proto třeba stanovit společné minimální požadavky. Tato nová povinnost je nákladově efektivní,
neboť může pomoci zabránit nepříznivým vlivům na životní
prostředí a veřejné zdraví a nákladům na odstranění jejich
důsledků, a má velký význam pro řešení vlivů souvisejících
s novými výzvami, jako je změna klimatu a riziko katastrof. Za
čtvrté, příslušný orgán, dříve než rozhodne o vydání nebo
nevydání povolení, musí ověřit, zda jsou informace uvedené ve
zprávě o vlivech na životní prostředí aktuální. Hlavní změnou v článku 9 je
požadavek, aby informace poskytnuté veřejnosti při vydávání povolení
obsahovaly údaje o tom, jakým způsobem se bude při monitorování
postupovat. Článek 12 je změněn
tak, aby upřesnil informace požadované pro monitorování provádění
směrnice. Vkládají se nové články (12a a 12b),
které se týkají úprav příloh II.A, III a IV vědeckému a technickému
pokroku prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci. Příloha II.A, což
je nová příloha, stanoví, které informace musí předložit oznamovatel,
pokud jde o záměry uvedené v příloze II, u nichž je třeba vést
zjišťovací řízení, aby se zjistilo, zda je nutné posouzení vlivů
na životní prostředí. Smyslem této změny je harmonizovat
proces zjišťovacího řízení. Příloha III,
v níž jsou stanovena kritéria používaná při zjišťovacím
řízení u záměrů uvedených v příloze II, se mění tak,
aby objasnila stávající kritéria (např. kumulativní vlivy nebo propojení s
dalšími právními předpisy EU) a zahrnovala kritéria další (zejména ta,
která se vztahují na nové otázky ochrany životního prostředí). Příloha IV
obsahuje položky, které je třeba zohlednit ve zprávě o vlivech na
životní prostředí podle článku 5. Hlavními změnami jsou
další požadavky na informace týkající se posouzení vhodných alternativních
řešení, popis monitorovacích opatření a popis hledisek týkajících se
nových otázek ochrany životního prostředí (např. změny klimatu,
biologické rozmanitosti, rizika katastrof nebo využívání přírodních
zdrojů). Pozměněná směrnice obsahuje přechodná
ustanovení, které se opírají o judikaturu (např. věc C-81/96).
Posouzení EIA by se mělo uplatňovat na záměry, u nichž byla
žádost o povolení podána před lhůtou pro provedení a u nichž
posuzování vlivů na životní prostředí nebylo ukončeno před
tímto dnem. Informativní dokumenty Komise má za to, že je nezbytné poskytnout
informativní dokumenty, aby se zlepšila kvalita informací o provedení
směrnice, a to z následujících důvodů. K dosažení cílů směrnice (tj. ochrany
lidského zdraví a životního prostředí a zajištění rovných podmínek)
je nezbytně nutné její úplné a správné provedení. Posouzení vlivů na
životní prostředí je součástí procesu posuzování a udělování
povolení pro širokou škálu soukromých i veřejných záměrů v
členských státech, jako buď samostatná, nebo integrovaná součást
řízení při posuzování vlivů. Provádění směrnice je
navíc často velmi decentralizované, protože za její uplatňování a
v některých členských státech i za její provedení jsou
odpovědné regionální a místní orgány. Kodifikace směrnice EIA
pravděpodobně přinese změny vnitrostátních opatření,
kterými se postupně provádí původní směrnice a tři následné
změny. Za účelem provedení ustanovení revidované směrnice, jež
pozměňuje kodifikované znění, mohou členské státy zasahovat
v různých oblastech politik a změnit celou řadu legislativních
aktů na vnitrostátní, regionální a místní úrovni. Výše uvedené faktory mohou zvyšovat nebezpečí
nesprávné transpozice a provádění směrnice a ztížit Komisi
plnění úkolu monitorovat uplatňování právních předpisů EU.
Jasné informace ohledně provedení revidované směrnice EIA mají
zásadní význam pro zajištění souladu vnitrostátních právních
předpisů s jejími ustanoveními. Požadavek poskytnout informativní dokumenty
může vytvořit dodatečnou administrativní zátěž pro ty
členské státy, které se tak jako tak těmito zásadami neřídí.
Informativní dokumenty jsou však nezbytné, aby bylo možné účinně
ověřit úplné a správné provedení, což má zásadní význam z výše
uvedených důvodů, a neexistují žádná jiná méně zatěžující
opatření, která by umožnila účinnou kontrolu. Informativní dokumenty
mohou významně přispět ke snížení administrativní zátěže
při kontrole dodržování předpisů ze strany Komise; bez nich by
bylo nutné vynaložit značné prostředky a vést četná jednání s
vnitrostátními orgány, aby bylo možné sledovat způsoby provedení ve všech
členských státech. Proto je další administrativní zátěž
spočívající v poskytování informativních dokumentů úměrná
sledovanému cíli, kterým je zejména zajištění účinného provedení a
naplnění cílů této směrnice. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem je
třeba vyzvat členské státy, aby k oznámení svých prováděcích
opatření přiložily jeden nebo více dokumentů, v nichž
vysvětlí vztah mezi ustanoveními směrnice a odpovídajícími
částmi nástrojů k provedení do vnitrostátního práva. Právní základ Vzhledem k tomu, že hlavním cílem směrnice je
ochrana životního prostředí v souladu s článkem 191 Smlouvy o
fungování Evropské unie (SFEU), je tento návrh založen na čl. 192 odst. 1
SFEU. Zásady subsidiarity a proporcionality a volba
nástroje Zásada subsidiarity se použije, nespadá-li návrh
do výlučné pravomoci Evropské unie. Členské státy nemohou cílů návrhu
dosáhnout dostatečným způsobem. Platné právní přepisy stanoví minimální
požadavky na posuzování vlivů záměrů na životní prostředí v
EU a usilují o dosažení souladu s mezinárodními úmluvami (např.
s úmluvou z Espoo, Aarhuskou úmluvou, Úmluvou o biologické rozmanitosti).
Tato zásada je v návrhu zachována a dále jsou v něm harmonizovány
zásady posuzování vlivů na životní prostředí a řešeny
nesrovnalosti. Všechny členské státy musí přijmout opatření k
dosažení souladu s minimálními požadavky; nejednotný postup členských
států by mohl narušit fungování vnitřního trhu, protože odlišná
vnitrostátní regulace by se mohla stát překážkou přeshraniční
hospodářské činnosti. Cílů návrhu bude lépe dosaženo společným
postupem na úrovni EU. Od přijetí směrnice v roce 1985 se EU
rozšířila a zároveň se zvětšil rozsah a zvýšila závažnost problematiky,
jež je předmětem ochrany životního prostředí, a zvýšil se i
počet velkých celoevropských záměrů v oblasti infrastruktury
(např. přeshraničních záměrů v oblasti energetiky a
dopravy). Z důvodu přeshraniční povahy problematiky životního
prostředí (např. změny klimatu, rizika katastrof) a
některých záměrů jsou nezbytná opatření na úrovni EU, která
ve srovnání s jednotlivými vnitrostátními opatřeními představují
přidanou hodnotu. Opatření EU se rovněž budou týkat otázek,
které jsou důležité pro EU jako celek, jako je přizpůsobování se
změně klimatu a prevence katastrof, a jsou významnou součástí
snah o dosažení cílů udržitelného růstu, které si Evropa stanovila
pro rok 2020. Návrh je proto v souladu se zásadou
subsidiarity. Zvoleným právním nástrojem je směrnice,
neboť cílem návrhu je změna platné směrnice. Návrh stanoví
obecné cíle a povinnosti, přičemž ponechává členským státům
dostatečnou pružnost, pokud jde o výběr opatření k dosažení
souladu a jejich konkrétní provádění. Návrh je tedy v souladu se
zásadou proporcionality. 4. ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY Návrh nemá žádné důsledky pro rozpočet
EU. 5. NEPOVINNÉ PRVKY Návrh se týká záležitosti s významem pro Evropský
hospodářský prostor, a měl by se proto na něj vztahovat. 2012/0297 (COD) Návrh SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A
RADY, kterou se mění směrnice Rady
2011/92/EU o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých
záměrů na životní prostředí (Text s významem pro EHP) EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ
UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
unie, a zejména na čl. 192 odst. 1 této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise, po postoupení návrhu legislativního aktu
vnitrostátním parlamentům, s ohledem na stanovisko Evropského
hospodářského a sociálního výboru[10], s ohledem na stanovisko Výboru regionů[11], v souladu s řádným
legislativním postupem, vzhledem k těmto důvodům: (1) Směrnice 2011/92/EU
harmonizovala zásady pro posuzování vlivů záměrů na životní
prostředí zavedením minimálních požadavků (s ohledem na druh
posuzovaných záměrů, základní povinnosti oznamovatelů, obsah
posouzení a účast příslušných orgánů a veřejnosti) a
přispívá k vysoké úrovni ochrany životního prostředí a lidského
zdraví. (2) Přezkum šestého
akčního programu pro životní prostředí v polovině období[12] a poslední zpráva Komise
Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu
výboru a Výboru regionů o uplatňování a účinnosti směrnice
EIA (směrnice 85/337/EHS)[13],
předchůdkyně směrnice 2011/92/EU, zdůraznily nutnost
zlepšení zásad posuzování vlivů záměrů na životní prostředí
a přizpůsobení této směrnice politickým, právním a technickým
souvislostem, které prošly zásadním vývojem. (3) Je nezbytné změnit
směrnici 2011/92/EU za účelem posílení kvality posuzování vlivů
na životní prostředí, zjednodušení různých fází řízení a zvýšení
soudržnosti a synergií s ostatními právními předpisy a politikami Unie,
jakož i strategiemi a politikami vypracovanými členskými státy v oblastech
spadajících do vnitrostátní pravomoci. (4) V posledním desetiletí otázky
životního prostředí, jako je účinné využívání zdrojů, ochrana
biologické rozmanitosti, změny klimatu a riziko katastrof, nabyly v
tvorbě politik na významu, a měly by se proto rovněž stát
důležitou součástí postupů posouzení a rozhodování, zejména u
záměrů v oblasti infrastruktury. (5) Ve svém sdělení nazvaném
„Plán pro Evropu účinněji využívající zdroje“[14] se Komise zavázala, že se
v rámci revize směrnice 2011/92/EU bude zabývat i širšími otázkami
účinného využívání zdrojů. (6) Tematická strategie pro
ochranu půdy[15]
a Plán pro Evropu účinněji využívající zdroje kladou důraz na
udržitelné využívání půdy a potřebu řešit neustálé neudržitelné
rozšiřování osídlených oblastí (zábor půdy). Rovněž
závěrečný dokument konference OSN o udržitelném rozvoji, která se
konala v Rio de Janeiru ve dnech 20.–22. června 2012, uznává
hospodářský a společenský význam dobrého hospodaření s
půdou a nutnost přijmout bezodkladná opatření, jimiž by bylo
možno zvrátit degradaci půdy. Veřejné a soukromé záměry by proto
měly zvážit a omezit svůj vliv na půdu, zejména pokud jde o její
zábor, ale i organickou hmotu, erozi, utužování a zakrývání, a to i
prostřednictvím plánů a politik zaměřených na řádné
využívání půdy na vnitrostátní, regionální a místní úrovni. (7) Úmluva Organizace spojených
národů o biologické rozmanitosti (dále jen „úmluva“), jíž je Evropská unie
smluvní stranou, vyžaduje, pokud je to možné a vhodné, posouzení významných
negativních vlivů záměrů na biologickou rozmanitost, která je
definována v článku 2 úmluvy, s cílem tyto vlivy zamezit nebo
minimalizovat. Toto předběžné posouzení vlivů by mělo
přispět k dosažení hlavního cíle, který Unie přijala v roce 2010[16], jímž je zastavení úbytku
biologické rozmanitosti a degradace ekosystémových služeb do roku 2020 a jejich
obnova všude, kde je to možné. (8) Opatření přijatá s
cílem vyloučit, snížit a pokud možno vyrovnat významné negativní vlivy na
životní prostředí by měla pomoci zabránit zhoršení kvality životního
prostředí a čistému úbytku biologické rozmanitosti, a to v souladu se
závazky Unie v souvislosti s úmluvou a cíli a opatřeními strategie v
oblasti biologické rozmanitosti do roku 2020[17]. (9) Změna klimatu bude i
nadále poškozovat životní prostředí a ohrožovat hospodářský rozvoj.
Proto je třeba podporovat environmentální, sociální a ekonomickou
stabilitu Unie tak, aby bylo možné účinně řešit změny
klimatu na celém území Unie. Otázky přizpůsobení se změně
klimatu a jejího zmírňování je třeba řešit v mnoha oblastech
právních předpisů Unie. (10) V návaznosti na sdělení
Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a
sociálnímu výboru a Výboru regionů „Přístup Společenství v
oblasti prevence přírodních katastrof a katastrof způsobených
člověkem“[18],
Rada EU ve svých závěrech ze dne 30. listopadu 2009 vyzvala Komisi, aby
zajistila, že v přezkumu provádění a dalším rozvoji iniciativ EU bude
vzata v úvahu problematika prevence rizika katastrof a jejich řešení a
program akčního rámce OSN z Hyogo (2005–2015), který zdůrazňuje,
že je třeba zavést postupy pro posouzení rizika katastrof vyplývající z
velkých záměrů v oblasti infrastruktury. (11) Ochrana a podpora kulturního
dědictví a krajiny, které jsou nedílnou součástí kulturní
rozmanitosti, již je Unie zavázána uznávat a podporovat ustanovením čl.
167 odst. 4 Smlouvy o fungování Evropské unie, mohou vycházet z definic a zásad
stanovených příslušnými úmluvami Rady Evropy, zejména Úmluvou o
ochraně architektonického dědictví Evropy, Evropskou úmluvu o
krajině a Rámcové úmluvy o hodnotě kulturního dědictví pro společnost. (12) Při uplatňování
směrnice 2011/92/EU je nezbytné zajistit konkurenční podnikatelské
prostředí, zejména pro malé a střední podniky, s cílem vytvořit
inteligentní a udržitelný růst podporující začlenění v souladu s
cíli, které byly stanoveny ve sdělení Komise nazvaném „Evropa 2020 –
Strategie pro inteligentní a udržitelný růst podporující
začlenění“[19]. (13) Zkušenosti ukázaly, že v
případech mimořádných situací ohrožujících bezpečnost
občanů mohlo mít dodržování ustanovení směrnice 2011/92/EU
nepříznivé účinky, a proto je nutné dát členským státům
možnost uvedenou směrnici ve vhodných případech nepoužít. (14) Informace, které musí
oznamovatel poskytnout, aby příslušný orgán mohl určit, zda
záměry uvedené v příloze II směrnice 2011/92/EU by měly
podléhat posouzení vlivů na životní prostředí (zjišťovací
postup), by měly být upřesněny. (15) Kritéria výběru stanovená
v příloze III směrnice 2011/92/EU, jež mají členské státy brát v
úvahu pro určení, které záměry by měly podléhat posouzení na
základě závažnosti jejich vlivů na životní prostředí, je
třeba upravit a vyjasnit, aby bylo zajištěno, že posouzení vlivů
na životní prostředí je požadováno pouze pro záměry, které mohou mít
na životní prostředí významný vliv, jako jsou záměry, které využívají
či ovlivňují cenné zdroje, záměry navržené na
environmentálně citlivých místech nebo záměry s potenciálně
nebezpečnými nebo nezvratnými vlivy. (16) Při určování, zda
záměr bude mít pravděpodobně významný vliv na životní
prostředí, by příslušné orgány měly stanovit
nejdůležitější kritéria, která je třeba vzít v úvahu, a využít
dodatečné informace, které mohou být případně k dispozici po
dalším posuzování požadovaném na základě právních předpisů Unie,
aby bylo možné účinně použít zjišťovací řízení. Z tohoto
hlediska je vhodné upřesnit obsah závěru zjišťovacího
řízení, zejména pokud není požadováno posuzování vlivů na životní
prostředí. (17) Je třeba požadovat, aby
příslušné orgány určily rozsah a míru podrobnosti informací
týkajících se životního prostředí, jež mají být předloženy ve
formě zprávy o vlivech na životní prostředí (určení rozsahu
posuzování). Aby bylo možné zlepšit kvalitu posuzování a zjednodušit
rozhodovací proces, je důležité stanovit na úrovni Unie kategorie
informací, z nichž by příslušné orgány při uvedeném
určování měly vycházet. (18) Zpráva o vlivech záměru
na životní prostředí, kterou má oznamovatel poskytnout, by měla
obsahovat posouzení vhodných alternativních řešení týkajících se
navrhovaného záměru, včetně pravděpodobného vývoje
současného stavu životního prostředí bez provedení záměru
(základní scénář), jako prostředek ke zlepšení kvality posuzování a
způsob, jak umožnit začlenění ohledu na životní prostředí v
rané fázi návrhu záměru. (19) Měla by být přijata
opatření, která zajistí, že údaje a informace, jež jsou v souladu s
přílohou IV směrnice 2011/92/EU součástí zprávy o vlivech na
životní prostředí, jsou úplné a dostatečně vysoké kvality. Ve
snaze vyloučit opakované posuzování by členské státy měly
zohlednit skutečnost, že posuzování vlivů na životní prostředí
může být prováděno na různých úrovních a různými nástroji. (20) S cílem zajistit
transparentnost a odpovědnost je třeba požadovat, aby příslušný
orgán své rozhodnutí o vydání povolení pro záměr zdůvodnil a uvedl,
že vzal v úvahu výsledky jednání, která vedl, a příslušné získané
informace. (21) Je třeba stanovit
společné minimální požadavky pro monitorování významných negativních
vlivů výstavby a provozu záměrů, aby bylo možné zajistit
společný přístup ve všech členských státech a zajistit, že po
zavedení zmírňujících a kompenzačních opatření žádné vlivy
nebudou vyšší, než se původně předpokládalo. Toto monitorování
by nemělo opakovat nebo rozšiřovat rozsah monitorování podle jiných
právních předpisů Unie. (22) Měly by být zavedeny
lhůty pro jednotlivé kroky posuzování vlivů záměrů v zájmu
účinnějšího rozhodování a zvýšení právní jistoty, rovněž s
přihlédnutím k povaze, složitosti, umístění a velikosti navrhovaného
projektu. Tyto lhůty by za žádných okolností neměly ohrozit vysokou
úroveň ochrany životního prostředí, zejména té, která je dána
ostatními právními předpisy Unie týkajícími se životního prostředí,
účinnou účast veřejnosti a přístup k právní ochraně. (23) Aby se zabránilo opakovanému
posuzování, snížila se složitost správních postupů a zlepšila ekonomická
účinnost, v případech, kdy povinnost provádět posouzení
vlivů na životní prostředí vyplývá současně z této
směrnice i z jiných právních předpisů Unie, například ze
směrnice 2001/42/ES o posuzování vlivů některých plánů a
programů na životní prostředí[20],
směrnice 2009/147/ES o ochraně volně žijících ptáků[21], směrnice 2000/60/ES,
kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní
politiky[22],
směrnice 2010/75/EU o průmyslových emisích[23] a směrnice Rady 92/43/EHS
o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících
živočichů a planě rostoucích rostlin[24], měly by členské
státy stanovit koordinované nebo společné postupy, které splňují
požadavky příslušných právních předpisů Unie. (24) Nová ustanovení by se
měla uplatňovat rovněž na záměry, u nichž byla žádost o
povolení podána před lhůtou pro provedení, u nichž však posuzování
vlivů na životní prostředí nebylo ukončeno před tímto dnem. (25) V souladu se Společným
politickým prohlášením členských států a Komise o informativních
dokumentech, jež bylo přijato dne 28. září 2011, se členské
státy zavázaly, že v odůvodněných případech oznámení o
opatřeních přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním
právu doplní o jeden či více dokumentů s informacemi o vztahu mezi
jednotlivými složkami směrnice a příslušnými částmi
vnitrostátních nástrojů přijatých za účelem provedení
směrnice ve vnitrostátním právu. Ve vztahu k této směrnici považuje
normotvůrce předložení těchto dokumentů za
odůvodněné. (26) V souvislosti s
přizpůsobením kritérií pro výběr a informací, které mají být
poskytnuty ve zprávě o vlivech na životní prostředí,
nejnovějšímu technologickému vývoji a vhodným postupům, měla by
být pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o
fungování Evropské unie, pokud jde o přílohy II, III a IV směrnice
2011/92/EU, přenesena na Komisi. Je obzvlášť důležité, aby
Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to
i na odborné úrovni. (27) Při přípravě
a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise
měla zajistit souběžné, včasné a náležité předávání
příslušných dokumentů Evropskému parlamentu a Radě. (28) Protože cíle této
směrnice, to jest zajistit vysokou úroveň ochrany životního
prostředí a lidského zdraví zavedením minimálních požadavků na
posuzování vlivů záměrů na životní prostředí, nemůže
být uspokojivě dosaženo členskými státy, a může ho být proto z
důvodu rozsahu, závažnosti a přeshraniční povahy otázek ochrany
životního prostředí, které je třeba řešit, lépe dosaženo na
úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou
subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se
zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku
nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro
dosažení tohoto cíle. (29) Směrnice 2011/92/EU by
proto měla být odpovídajícím způsobem změněna, PŘIJALY TUTO SMĚRNICI: Článek 1 Směrnice 2011/92/EU se mění takto: 1) Článek 1 se mění takto: a) V odst. 2 písm. a) se první odrážka
nahrazuje tímto: „— provádění stavebních nebo demoličních
prací nebo výstavba jiných zařízení nebo děl,“ b) v odstavci 2 se doplňuje nové
písmeno, které zní: „g) „posuzováním vlivů na životní
prostředí“ proces vypracování zprávy o vlivech na životní prostředí,
projednávání (včetně projednávání s dotčenou veřejnosti a
orgány působícími v oblasti životního prostředí), posouzení
příslušným orgánem zohledňující zprávu o vlivech na životní
prostředí a výsledky jednání v povolovacím řízení, jakož i
poskytování informací o rozhodnutí v souladu s články 5 až 10.“ c) Odstavce 3 a 4 se nahrazují tímto: „3. Členské státy se
mohou případ od případu, a stanoví-li tak vnitrostátní právní
předpisy, rozhodnout neuplatňovat tuto směrnici na záměry
určené výhradně pro účely národní obrany nebo ochrany
občanů v případě mimořádných událostí, pokud se
domnívají, že by její uplatnění mohlo uvedené účely
nepříznivě ovlivnit.“ 4. Tato směrnice se nevztahuje na
záměry, jejichž jednotlivé části jsou upraveny zvláštními
vnitrostátními právními předpisy, pokud je cílů této směrnice,
včetně cílů týkajících se poskytování informací, dosaženo
prostřednictvím zákonodárného procesu. Každé dva roky ode dne uvedeného v
čl. 2 odst. 1 směrnice XXX [OPOCE
please introduce the n° of this Directive] členské státy oznámí Komisi
všechny případy, v nichž bylo uplatněno toto ustanovení.“ 2) V článku 2 se odstavec 3
nahrazuje tímto: „3. Na záměry, u nichž
je povinnost provést posouzení vlivů na životní prostředí dána
současně touto směrnicí i jinými právními předpisy Unie, se
uplatní koordinovaná nebo společná řízení, která splňují
požadavky příslušných právních předpisů Unie. V rámci koordinovaného řízení příslušný
orgán koordinuje různá individuální posouzení vyžadovaná právními
předpisy Unie a vydaná několika orgány, aniž jsou dotčena
ustanovení obsažená v jiných příslušných právních předpisech Unie. V rámci společného řízení příslušný
orgán vydá jedno posouzení vlivů na životní prostředí, v němž se
sloučí posouzení jednoho nebo více orgánů, aniž jsou dotčena
ustanovení obsažená v jiných příslušných právních předpisech Unie. Členské státy určí jeden orgán, který
bude odpovídat za usnadnění povolovacího řízení u každého
záměru.“ 3) Článek 3 se nahrazuje tímto: „Článek
3 Posuzování vlivů na životní prostředí
vhodným způsobem určí, popíše a posoudí v každém jednotlivém
případě a v souladu s články 4 až 11 přímé a nepřímé
významné vlivy záměru na tyto faktory: a) obyvatelstvo, lidské zdraví a biologickou
rozmanitost, zejména s ohledem na druhy a stanoviště chráněné podle
směrnice Rady 92/43/EHS(*) a směrnici Evropského parlamentu a Rady
2009/147/ES(**); b) půdu, vodu, ovzduší a změnu klimatu; c) hmotný majetek, kulturní dědictví a
krajinu; d) vzájemné působení mezi faktory uvedenými v
písmenech a), b) a c); e) možnost vystavení, zranitelnost a odolnost
faktorů uvedených v písmenech a), b) a c), vůči rizikům
přírodních katastrof a katastrof způsobených člověkem.“ _________________ (*) Úř. věst. L 206, 22.7.1992, s. 7. (**) Úř. věst.
L 20, 26.1.2010, s. 7.“ 4) Článek 4 se mění takto: a) Odstavce 3 a 4 se nahrazují tímto: „3. Pro záměry uvedené v
příloze II oznamovatel poskytne informace o povaze projektu, jeho
potenciálním vlivu na životní prostředí a o zamýšlených opatřeních s
cílem zamezit a snížit významný vliv. Podrobný seznam informací, jež mají být poskytnuty, je
upřesněn v příloze II.A.“ 4. Při
přezkoumávání každého jednotlivého případu nebo stanovení prahových
hodnot nebo kritérií pro účely odstavce 2 vezme příslušný orgán v
úvahu kritéria pro výběr týkající se povahy a umístění záměru a
jeho možného vlivu na životní prostředí. Podrobný seznam kritérií výběru, která mají být použita, je
upřesněn v příloze III.“ b) Doplňují se nové odstavce 5 a 6,
které znějí: „5. Příslušný orgán
přijme své rozhodnutí podle odstavce 2 na základě informací
poskytnutých oznamovatelem a případně s ohledem na výsledky
studií, předběžného ověřování či posouzení vlivů
na životní prostředí, jež vyplývají z jiných právních předpisů
Unie. Rozhodnutí podle odstavce 2: a) uvede, jak byla zohledněna kritéria stanovená
v příloze III; b) zdůvodní, proč se vyžaduje nebo
nevyžaduje posouzení vlivů na životní prostředí podle
článků 5 až 10; c) obsahuje popis zamýšlených opatření
k zamezení, prevenci a snížení jakýchkoli významných vlivů na životní
prostředí, pokud je rozhodnuto, že není třeba provést posouzení
vlivů na životní prostředí podle článků 5 až 10; d) musí být zveřejněno. 6. Příslušný orgán své
rozhodnutí podle odstavce 2 vydá do tří měsíců od žádosti o
povolení a za předpokladu, že oznamovatel předložil všechny
potřebné informace. V závislosti
na povaze, složitosti, umístění a velikosti navrhovaného záměru,
může příslušný orgán prodloužit uvedenou lhůtu o další tři
měsíce; v takovém
případě musí příslušný orgán informovat oznamovatele o
důvodech prodloužení a dni, kdy lze jeho rozhodnutí očekávat. V případech, kdy záměr podléhá posouzení
vlivů na životní prostředí v souladu s články 5 až 10,
rozhodnutí podle odstavce 2 tohoto článku obsahují informace uvedené v
čl. 5 odst. 2.“ 5) V článku 5 se odstavce 1, 2 a 3
nahrazují tímto: „1. Pokud musí být posouzení
dopadu na životní prostředí provedeno v souladu s články 5 až 10,
oznamovatel vypracuje zprávu o vlivech na životní prostředí. Zpráva o vlivech na životní prostředí musí
být založena na požadavcích stanovených podle odstavce 2 tohoto článku a
musí obsahovat informace, které lze důvodně vyžadovat pro
kvalifikované rozhodování o vlivech navrhovaného záměru na životní
prostředí s ohledem na současné poznatky a metody posuzování, povahu,
technickou kapacitu a umístění projektu, povahu možného vlivu,
alternativní řešení navrhovaného záměru a rozhodnutí, do jaké míry je
některé záležitosti (včetně hodnocení náhradních řešení)
lépe řešit na různých úrovních, a to i na úrovni plánování, nebo na
základě jiných požadavků na posuzování. Podrobný seznam informací, jež mají být uvedeny ve zprávě o
vlivech na životní prostředí, je upřesněn v příloze IV.“ 2. Příslušný orgán po projednání s orgány
uvedenými v čl. 6 odst. 1 a s oznamovatelem stanoví rozsah a míru
podrobnosti informací, které musí oznamovatel podle odstavce 1 tohoto
článku uvést ve zprávě o vlivech na životní prostředí. Zejména
stanoví: a) rozhodnutí a stanoviska, která je nutno
získat; b) orgány a veřejnost, kterých se
záměr může týkat; c) jednotlivé fáze řízení a jejich
trvání; d) vhodná alternativní řešení vztahující se
k navrhovanému záměru a jeho konkrétní povahu; e) environmentální faktory uvedené
v článku 3, které mohou být významným způsobem ovlivněny; f) informace, které mají být předloženy
s ohledem na zvláštní povahu konkrétního záměru nebo určitého
druhu záměru; g) dostupné informace a poznatky, které byly
získány na jiných úrovních rozhodování nebo na základě jiných právních
předpisů Unie, a metody posouzení, které mají být použity. Příslušný orgán může rovněž požádat
o pomoc akreditované a technicky kvalifikované odborníky uvedené v odstavci 3
tohoto článku. Příslušný orgán může následně požádat
oznamovatele o doplňující informace pouze tehdy, je-li tato žádost odůvodněna
novými okolnostmi a pokud je příslušným orgánem řádně
objasněna. 3. K zajištění úplnosti
a dostatečné kvality zpráv o vlivech na životní prostředí uvedených v
čl. 5 odst. 1: a) oznamovatel zajistí, aby zprávu o vlivech na
životní prostředí vypracovali akreditovaní a technicky kvalifikovaní
odborníci, nebo b) příslušný orgán zajistí, aby zprávu o
vlivech na životní prostředí ověřili akreditovaní a technicky
kvalifikovaní odborníci a/nebo výbory odborníků z jednotlivých států. Pokud příslušnému orgánu pomáhali vypracovat
rozhodnutí uvedené v čl. 5 odst. 2 akreditovaní a technicky kvalifikovaní
odborníci, nesmí tytéž odborníky použít oznamovatel pro vypracování zprávy o
vlivech na životní prostředí. Podrobné podmínky využití a výběru
akreditovaných a technicky kvalifikovaných odborníků (např. požadovanou
kvalifikaci, zadání hodnocení, udílení licencí a zákaz výkonu činnosti)
určí členské státy.“ 6) Článek 6 se mění takto: a) odstavec 6 se nahrazuje tímto: „6. Pro jednotlivé fáze se
stanoví přiměřené lhůty poskytující dostatek času, a) aby bylo možné informovat orgány uvedené
v čl. 6 odst. 1 a veřejnost; b) aby orgány uvedené v čl. 6 odst. 1 a
dotčená veřejnost měly dost času na přípravu a
účinnou účast na rozhodování ve věcech životního prostředí
podle ustanovení tohoto článku.“ b) doplňuje se nový odstavec 7,
který zní: „7. Lhůty pro jednání s
dotčenou veřejností o zprávě o vlivech na životní prostředí
uvedené v čl. 5 odst. 1 nesmí být kratší než 30 dnů nebo delší než 60
dnů. Ve výjimečných
případech, pokud to vyžaduje povaha, složitost, umístění nebo
velikost navrhovaného záměru, může příslušný orgán tuto
lhůtu prodloužit o dalších 30 dnů; v takovém případě příslušný orgán uvědomí
oznamovatele o důvodech tohoto prodloužení.“ 7) V článku 7 se odstavec 5
nahrazuje tímto: „5. Podrobné podmínky provádění
odstavců 1 až 4 tohoto článku, včetně lhůt pro
projednávání, stanoví dotčené členské státy na základě
ustanovení a lhůt uvedených v čl. 6 odst. 5 a 6, přičemž
tyto podmínky musí umožňovat dotčené veřejnosti na území
dotčeného členského státu účinně se podílet na
rozhodovacích řízeních ve věcech životního prostředí podle
čl. 2 odst. 2, která se týkají daného záměru.“ 8) Článek 8 se nahrazuje tímto: „Článek
8 1. Výsledky jednání a informace shromážděné
podle článků 5, 6 a 7 se berou v úvahu v povolovacím
řízení. Za tímto účelem musí rozhodnutí o vydání povolení obsahovat
tyto informace: a) posouzení vlivů na životní prostředí
vydané příslušným orgánem uvedené v článku 3 a environmentální
podmínky připojené k rozhodnutí, včetně popisu hlavních
opatření k vyloučení, snížení a pokud možno vyrovnání významných
nepříznivých vlivů; b) hlavní důvody pro rozhodnutí přijmout
záměr jako vyhovující s ohledem na jiná zvažovaná alternativní
řešení, včetně pravděpodobného vývoje současného stavu
životního prostředí bez provedení záměru (základní scénář); c) shrnutí obdržených připomínek podle
článků 6 a 7; d) stručné prohlášení o způsobu, jakým
byly do povolení zahrnuty ohledy na životní prostředí, a jak byly
začleněny nebo jinak zpracovány výsledky jednání a informace
shromážděné podle článků 5, 6 a 7. U projektů, které by mohly mít významné
negativní vlivy přesahující hranice států, poskytne příslušný
orgán informace, proč nebyly vzaty v úvahu připomínky, které obdržel
dotčený členský stát během jednání vedených podle článku 7. 2. Jestliže jednání a informace shromážděné
podle článků 5, 6 a 7 vedou k závěru, že projekt bude mít
významné negativní vlivy na životní prostředí, příslušný orgán co
nejdříve a v úzké spolupráci s orgány uvedenými v čl. 6 odst. 1 a s
oznamovatelem posoudí, zda je třeba zprávu o vlivech na životní
prostředí uvedenou v čl. 5 odst. 1 přepracovat a projekt
změnit tak, aby k těmto nepříznivým vlivům nedocházelo nebo
aby byly omezeny, a zda je zapotřebí dalších zmírňujících nebo
kompenzačních opatření. Pokud příslušný orgán rozhodne o vydání
povolení, musí zajistit, aby povolení obsahovalo opatření pro monitorování
významných nepříznivých vlivů na životní prostředí, aby bylo
možné posoudit provádění a očekávanou účinnost zmírňujících
nebo kompenzačních opatření a určit všechny nepředvídané
nepříznivé vlivy. Druh parametrů, které mají být sledovány, a
délka trvání monitorování musí být přiměřené povaze,
umístění a velikosti navrhovaného záměru a významu jeho vlivů na
životní prostředí. Pokud je to vhodné, mohou být použita stávající
opatření pro monitorování, která vyplývají z jiných právních
předpisů Unie. 3. Jakmile jsou příslušnému orgánu poskytnuty
všechny nezbytné informace shromážděné podle článků 5, 6 a 7 a
případně i zvláštní posouzení požadovaná podle jiných právních
předpisů Unie a jestliže jsou ukončena jednání uvedená v
článcích 6 a 7, příslušný orgán do tří měsíců
uzavře posuzování vlivů záměru na životní prostředí. V závislosti na povaze, složitosti, umístění
a velikosti navrhovaného záměru, může příslušný orgán prodloužit
uvedenou lhůtu o další tři měsíce; v takovém případě
musí příslušný orgán informovat oznamovatele o důvodech prodloužení a
dni, kdy lze jeho rozhodnutí očekávat. 4. Dříve než příslušný orgán rozhodne o
vydání nebo nevydání povolení, ověří, zda informace ve zprávě o
vlivech na životní prostředí uvedené v čl. 5 odst. 1 jsou aktuální,
zejména pokud jde o opatření k prevenci, snížení a pokud možno vyrovnání
všech významných negativních vlivů.“ 9) Článek 9 se mění takto: a) odstavec 1 se nahrazuje tímto: „1. Jakmile bylo povolení
vydáno nebo zamítnuto, příslušný orgán nebo orgány o tom vhodným postupem
uvědomí veřejnost a orgány uvedené v čl. 6 odst. 1 této
směrnice a zveřejnění tyto informace: a) obsah rozhodnutí a všechny podmínky k němu
připojené; b) po posouzení zprávy o vlivech na životní
prostředí a názorů a obav dotčené veřejnosti, hlavní
důvody a úvahy, na kterých je rozhodnutí založeno, včetně
informací o účasti veřejnosti; c) popis hlavních opatření k vyloučení,
snížení a pokud možno vyrovnání významných nepříznivých vlivů; d) popis případných opatření pro
monitorování uvedených v čl. 8 odst. 2.“ b) doplňuje se nový odstavec 3,
který zní: „3. Členské státy mohou
rovněž rozhodnout, že zveřejní informace uvedené v odstavci 1,
jakmile příslušný orgán uzavře své posuzování vlivu záměru na
životní prostředí.“ 10) V článku 12 se odstavec 2
nahrazuje tímto: „2. Zejména každých šest let
ode dne uvedeného v čl. 2 odst. 1 směrnice XXX [OPOCE please introduce the n° of this Directive]
členské státy informují Komisi o: a) počtu projektů uvedených v
přílohách I a II, které byly předmětem posouzení podle
článků 5 až 10; b) rozdělení posouzení podle kategorií
záměrů uvedených v přílohách I a II; c) rozdělení provedených posouzení podle kategorie
oznamovatele; d) počtu záměrů uvedených v
příloze II, které byly předmětem posouzení podle čl. 4
odst. 2; e) průměrné době trvání posuzování
vlivů na životní prostředí; f) průměrné výši nákladů na
posouzení vlivů na životní prostředí.“ 11) Vkládají se nové články 12a a
12b, které znějí: „Článek
12a Komise je zmocněna přijímat akty v
přenesené pravomoci v souladu s čl. 12b, pokud jde o kritéria
výběru uvedená v příloze III a informace uvedené v přílohách
II.A a IV, s cílem přizpůsobit je vědeckému a technickému
pokroku. Článek
12b 1. Pravomoc přijímat
akty v přenesené pravomoci je Komisi svěřena za podmínky
stanovené v tomto článku. 2. Přenesení pravomoci
uvedené v článku 12a na Komisi platí na dobu neurčitou ode
dne [OPOCE please introduce date of the entry
into force of this Directive]. 3. Evropský parlament nebo
Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 12a kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje
přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním
věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm
upřesněn. Nedotýká se
platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci. 4. Přijetí aktu v
přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně
Evropskému parlamentu a Radě. 5. Akt v přenesené
pravomoci přijatý podle článku 12a vstoupí v platnost, pouze pokud
proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve
lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen,
nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty
informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta
prodlouží o dva měsíce. (12) Přílohy směrnice 2011/92/EU
se mění v souladu s přílohou této směrnice. Článek 2 1. Členské státy uvedou v
účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s
touto směrnicí do [DATE].
Neprodleně sdělí Komisi jejich znění a předloží dokument,
který vysvětluje vztah mezi těmito předpisy a touto
směrnicí. Tyto předpisy přijaté členskými
státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz
učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si
stanoví členské státy. 2. Členské státy sdělí
Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních
předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této
směrnice. Článek 3 Na záměry, u nichž byla žádost o povolení
předložena před datem uvedeným v čl. 2 odst. 1 prvním
pododstavci a posuzování vlivů na životní prostředí nebylo
uzavřeno před tímto dnem, se vztahují povinnosti uvedené v článcích
3 až 11 směrnice 2011/92/EU ve znění této směrnice. Článek 4 Tato směrnice vstupuje v platnost
dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie. Článek 5 Tato
směrnice je určena členským státům. V Bruselu dne Za Evropský parlament Za
Radu předseda předseda PŘÍLOHA 1) Vkládá se nová příloha II.A,
která zní: „PŘÍLOHA II.A – INFORMACE UVEDENÉ
V ČL. 4 ODST. 3 1. Popis záměru
zahrnující zejména: a) popis fyzikální povahy záměru jako celku,
včetně případně jeho podzemní části, během
výstavby a provozu; b) popis umístění projektu, zejména s ohledem
na ekologickou citlivost geografických oblastí, které by mohly být zasaženy. 2. Popis aspektů
životního prostředí, které by mohly být navrhovaným záměrem
významně zasaženy. 3. Popis možných významných
vlivů navrhovaného záměru na životní prostředí v důsledku: a) očekávaných reziduí a emisí a produkce
odpadu; b) využívání přírodních zdrojů, zejména
půdy, vody a biologické rozmanitosti, včetně hydromorfologických
změn. 4. Popis zamýšlených
opatření pro vyloučení, prevenci nebo omezení všech významných
negativních vlivů na životní prostředí.“ 2) Přílohy III a IV se nahrazují
tímto: „KRITÉRIA VÝBĚRU UVEDENÁ
V ČL. 4 ODST. 4 1. POVAHA ZAMĚRŮ Povaha záměrů musí být brána
v úvahu zejména s ohledem na: a) rozsah záměru, včetně
případně jeho podzemní části; b) kumulaci s ostatními záměry a
činnostmi; c) využívání přírodních zdrojů, zejména
půdy, vody a biologické rozmanitosti, včetně hydromorfologických
změn. d) produkci odpadu; e) znečišťování a rušivé vlivy; f) rizika přírodních katastrof a katastrof
způsobených člověkem a riziko nehod, zejména s ohledem na
hydromorfologické změny, použité látky nebo technologie nebo živé
organismy, na konkrétní povrchové a podpovrchové podmínky nebo alternativní
využití a na pravděpodobnost nehod nebo katastrof a možnost ohrožení
záměru těmito riziky; g) vlivy záměru na změnu klimatu (pokud
jde o emise skleníkových plynů, včetně emisí z využívání
půdy, změny ve využívání půdy a lesnictví), příspěvek
záměru ke zlepšení odolnosti a vlivy změny klimatu na záměr
(např. v případě, že projekt je v souladu s měnícím se
klimatem); h) vlivy záměru na životní prostředí,
zejména na půdu (rozšiřování osídlených oblastí – zábor půdy,
organickou hmotu, erozi, utužování nebo zakrývání), vodu (množství a jakost),
ovzduší a biologickou rozmanitost (kvalitu a množství populace a degradaci a
fragmentaci ekosystémů); i) rizika pro lidské zdraví (např.
v důsledku kontaminace vod a znečištění ovzduší); j) vliv záměru na kulturní dědictví a
krajinu. 2. Umístění ZAMĚRŮ Ekologická citlivost geografických oblastí, které
by mohly být záměrem zasaženy, musí být brána v úvahu zejména
s ohledem na: a) stávající a plánovaný způsob využití
půdy, včetně záboru a fragmentace půdy; b) relativní četnost, dostupnost, kvalitu a
regenerační schopnost přírodních zdrojů (včetně
půdy, vody a biologické rozmanitosti) v oblasti; c) únosné zatížení přírodního prostředí
se zvláštním zřetelem na tato území: i) mokřady, pobřežní oblasti a ústí
řek; ii) pobřežní zóny; iii) horské a zalesněné oblasti; iv) přírodní rezervace a parky, stálé
pastviny a zemědělské oblasti s vysokou přírodní hodnotou; v) oblasti zřízené nebo chráněné
předpisy členských států; oblasti Natura 2000 vyhlášené členskými státy podle směrnice
Evropského parlamentu a Rady 2009/149/ES a směrnice Rady
92/43/EHS; oblasti chráněné
mezinárodními úmluvami; vi) oblasti, ve kterých již došlo k nedodržení
norem environmentální kvality stanovených v právních předpisech Unie a
týkajících se záměru, nebo by mohlo k tomuto selhání dojít; vii) hustě osídlené oblasti; viii) krajiny významné z hlediska historického,
kulturního nebo archeologického. 3. POVAHA MOŽNÉHO VLIVU Významný vliv, který by záměr mohl mít, musí
být brán v úvahu ve vztahu ke kritériím vyjmenovaným v bodu 1 a 2, zejména s
ohledem na: a) závažnost a prostorový rozsah vlivu
(geografickou oblast a počet obyvatel, jimž hrozí riziko zasažení); b) povahu vlivu; c) přeshraniční povahu vlivu; d) rozsah a složitost vlivu; e) pravděpodobnost vlivu; f) dobu trvání, četnost a vratnost vlivu; g) rychlost působení vlivu; h) kumulaci vlivů s vlivy jiných
záměrů (zejména stávajících a/nebo schválených) stejných nebo
různých oznamovatelů; i) aspekty životního prostředí, které by
mohly být významně zasaženy; k) informace a poznatky týkající se vlivů na životní
prostředí získané z posuzování požadovaných podle jiných právních
předpisů EU; l) možnost účinného omezení vlivů. PŘÍLOHA IV – INFORMACE UVEDENÉ V ČL. 5
ODST. 1 1. Popis záměru
obsahující zejména: a) popis fyzikální povahy záměru jako celku,
včetně případně jeho podzemní části, a požadavky na
využívání vody a půdy během výstavby a provozu; b) popis hlavních znaků výrobních
procesů, například druhu a množství použitého materiálu, zdrojů
energie a přírodních zdrojů (včetně vody, půdy a
biologické rozmanitosti); c) odhad druhu a množství předpokládaných
reziduí a emisí (znečištění vody, ovzduší, půdy a půdního
podloží, hluku, vibrací, světla, tepla, záření atd.) vznikajících
provozem navrhovaného záměru. 2. Popis technických,
místních nebo jiných aspektů (např. pokud jde o návrh záměru,
technickou kapacitu, velikost a rozsah) zvažovaných alternativních řešení,
včetně stanovení řešení, které má nejmenší vliv na životní
prostředí, a uvedení hlavních důvodů výběru s
přihlédnutím k vlivům na životní prostředí. 3. Popis příslušných
aspektů současného stavu životního prostředí a jejich
pravděpodobný vývoj bez provedení záměru (základní scénář). Tento popis by měl zahrnovat veškeré
stávající problémy životního prostředí související se záměrem,
zejména ty, které se týkají oblastí se zvláštním významem pro životní
prostředí a využívání přírodních zdrojů. 4. Popis aspektů
životního prostředí, které by mohly být navrhovaným záměrem
významně zasaženy, zejména obyvatelstva, lidského zdraví, fauny, flóry,
biologické rozmanitosti a ekosystémových služeb, které poskytuje, půdy
(záboru půdy, organické hmoty, eroze, utužování a zakrývání), vody
(množství a jakosti), ovzduší, klimatických faktorů, změny klimatu
(emise skleníkových plynů, včetně emisí z využívání půdy,
změny ve využívání půdy a lesnictví, potenciálu zmírnění,
vlivů souvisejících s přizpůsobením, jestliže projekt bere v
úvahu rizika spojená se změnou klimatu), hmotného majetku, kulturního
dědictví, včetně architektonického a archeologického, a krajiny; tento popis by měl zahrnovat vzájemné vztahy
mezi uvedenými faktory, stejně jako vystavení, zranitelnost a odolnost
těchto faktorů vůči rizikům přírodních katastrof
a katastrof způsobených člověkem. 5. Popis možných významných
vlivů navrhovaného záměru na životní prostředí vyplývajících z: a) existence záměru jako celku; b) využívání přírodních zdrojů, zejména
půdy, vody, biologické rozmanitosti a ekosystémových služeb, které
poskytuje, pokud možno s ohledem na dostupnost těchto zdrojů,
rovněž v souvislosti s měnícími se klimatickými podmínkami; c) emisí znečišťujících látek, hluku,
vibrací, světla, tepla a záření, vzniku rušivých vlivů a
zneškodňování odpadu; d) rizik pro lidské zdraví, kulturní dědictví
nebo životní prostředí (např. při nehodách nebo katastrofách); e) kumulace vlivů s ostatními záměry a
činnostmi; f) emisí skleníkových plynů, včetně
emisí z využívání půdy, změny ve využívání půdy a lesnictví; g) použitých technologií a látek; h) hydromorfologických změn. Popis pravděpodobných významných vlivů
by měl zahrnovat přímé a jakékoliv nepřímé, sekundární,
kumulativní, přeshraniční, krátkodobé, střednědobé i
dlouhodobé, stálé i dočasné, pozitivní i negativní vlivy záměru. Tento popis by měl brát v úvahu cíle ochrany
životního prostředí stanovené na úrovni EU nebo členských států,
které se týkají projektu. 6. Popis prognostických metod
použitých k posouzení vlivů na životní prostředí uvedených v
bodě 5, jakož i zohlednění hlavních nejistot z nich plynoucích,
jejich vliv na odhad účinků a výběr nejvýhodnějšího alternativního
řešení. 7. Popis zamýšlených
opatření pro prevenci, snížení a pokud možno vyrovnání všech významných
negativních vlivů na životní prostředí uvedených v bodě 5,
popřípadě všech navrhovaných opatření pro monitorování,
včetně přípravy projektu a analýzy jeho negativních vlivů
na životní prostředí po jeho skončení. Tento popis by měl vysvětlit, do jaké míry jsou významně
nepříznivé vlivy omezeny nebo vyváženy a měl by zahrnovat výstavbu i
provozní fáze. 8. Posuzování rizik
přírodních katastrof a katastrof způsobených člověkem a
rizika nehod, jimiž by záměry mohly být zasaženy, a případně
popis zamýšlených opatření pro předcházení těmto rizikům,
jakož i opatření týkajících se připravenosti na mimořádné
situace a reakce na ně (např. opatření požadovaných podle
směrnice 96/82/ES ve znění pozdějších předpisů). 9. Shrnutí informací bez
odborných podrobností poskytnutých podle výše uvedených bodů. 10. Uvedení všech obtíží
(technických nedostatků nebo nedostatků v technologickém
řešení), s nimiž se oznamovatel potýkal při shromažďování
požadovaných informací a zdrojů použitých pro popis a posouzení, jakož i
zohlednění hlavních nejistot z nich plynoucích a jejich vliv na
odhady účinků a výběr nejvýhodnějšího alternativního
řešení.“ [1] Směrnice 2011/92/EU (Úř. věst. L 26,
28.1.2012, s.1) kodifikuje směrnici 85/337/EHS a její tři následné
změny (směrnice 97/11/ES a 2003/35/ES a 2009/31/ES). [2] KOM(2009) 378. Všechny zprávy jsou k dispozici na
adrese: http://ec.europa.eu/environment/eia/eia-support.htm. [3] KOM(2007) 225. [4] KOM(2009) 15. [5] KOM(2011) 571. [6] KOM(2010) 2020. [7] Největší profesní orgán pro životní prostředí
s více než 15 000 členy, kteří pracují ve všech
průmyslových odvětvích. [8] http://ec.europa.eu/environment/consultations/eia.htm. [9] http://ec.europa.eu/environment/eia/conference.htm. [10] Úř. věst. C, , s. . [11] Úř. věst. C, , s. . [12] KOM(2007) 225. [13] KOM(2009) 378. [14] KOM(2011) 571. [15] KOM(2006) 231. [16] Závěry Evropské rady, březen 2010. [17] KOM(2011) 244. [18] KOM(2009) 82. [19] KOM(2010) 2020. [20] Úř. věst. L 197, 21.7.2001, s. 30. [21] Úř. věst. L 20, 26.1.2010,
s. 7. [22] Úř. věst. L 327, 22.12.2000, s. 1. [23] Úř. věst. L 334, 17.12.2010, s. 17. [24] Úř. věst. L 206, 22.7.1992, s. 7.