This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 62023CC0187
Opinion of Advocate General Campos Sánchez-Bordona delivered on 11 April 2024.###
Concluziile avocatului general M. Campos Sánchez-Bordona prezentate la 11 aprilie 2024.
Concluziile avocatului general M. Campos Sánchez-Bordona prezentate la 11 aprilie 2024.
ECLI identifier: ECLI:EU:C:2024:309
Ediție provizorie
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
DOMNUL MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
prezentate la 11 aprilie 2024(1)
Cauza C‑187/23 [Albausy](i)
E. V. G.-T.
cu participarea:
P. T.,
F. T.,
G. T.
[Cerere de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Lörrach (Tribunalul Districtual din Lörrach, Germania)]
„Procedură preliminară – Cooperare judiciară în materie civilă – Regulamentul (UE) nr. 650/2012 – Eliberarea certificatului european de moștenitor – Contestație formulată în procedura de emitere”
1. Regulamentul (UE) nr. 650/2012(2) are drept obiectiv eliminarea obstacolelor în calea liberei circulații a persoanelor care doresc să își exercite drepturile în contextul succesiunilor mortis causa cu elemente de extraneitate.
2. În acest scop, Regulamentul nr. 650/2012 creează un certificat european de moștenitor(3) pentru piața internă și reglementează în mod detaliat procesul de emitere și efectele acestuia. Prin intermediul acestui certificat, moștenitorii, legatarii, executorii testamentari sau administratorii patrimoniului succesoral își pot dovedi cu ușurință acest statut sau drepturile și puterile lor în orice stat membru.
3. Prezenta trimitere preliminară ia naștere ca urmare a faptului că soția defunctului, care se consideră unica beneficiară a unei succesiuni testamentare, a solicitat autorității naționale competente eliberarea unui certificat european de moștenitor. Fiul și nepoții defunctului contestă, în fața aceleiași autorități și în cadrul aceleiași proceduri, valabilitatea testamentului prezentat. Se pune întrebarea cum afectează această contestație eliberarea certificatului.
4. Curtea s‑a pronunțat anterior cu privire la alte întrebări preliminare referitoare la acest tip de certificat(4), însă în niciuna dintre acestea nu s‑au adus în discuție problemele ridicate aici, pe care Curtea va trebui să le examineze doar dacă consideră că trimiterea preliminară este admisibilă.
I. Cadrul juridic. Dreptul Uniunii
A. Regulamentul nr. 650/2012
5. Articolul 62 („Crearea unui certificat european de moștenitor”) prevede:
„(1) Prezentul regulament creează un certificat european de moștenitor (denumit în continuare „certificatul”), care este emis spre utilizare într‑un alt stat membru și care produce efectele enumerate la articolul 69.”
6. Articolul 63 („Scopul certificatului”) prevede:
„(1) Certificatul este destinat utilizării de către moștenitori, de către legatari cu drepturi directe la succesiune și de către executori testamentari sau administratori ai patrimoniului succesoral care trebuie să își dovedească într‑un alt stat membru statutul sau să își exercite dreptul respectiv de moștenitor sau legatar și/sau atribuțiile de executor testamentar sau administrator al patrimoniului succesoral.
(2) Certificatul poate fi utilizat, în special, pentru a proba unul sau mai multe dintre următoarele:
(a) statutul și/sau drepturile fiecărui moștenitor sau, după caz, ale fiecărui legatar menționat în certificat și cotele‑părți respective din patrimoniul succesoral;
(b) atribuirea unui bun anume sau a anumitor bunuri care fac parte din patrimoniul succesoral moștenitorului/moștenitorilor sau, după caz, legatarului menționat (legatarilor menționați) în certificat;
(c) atribuțiile persoanei menționate în certificat ca executor testamentar sau ca administrator al patrimoniului succesoral.”
7. Potrivit articolului 64 („Competența de a elibera certificatul”):
„Certificatul se eliberează în statul membru ale cărui instanțe judecătorești sunt competente în temeiul articolului 4, 7, 10 sau 11. Autoritatea emitentă este:
(a) o instanță judecătorească, astfel cum este definită la articolul 3 alineatul (2) sau
(b) o altă autoritate care, în temeiul legislației interne, este competentă în materie de succesiuni.”
8. Articolul 65 („Solicitarea unui certificat”) alineatul (3) litera (l) prevede:
„Cererea trebuie să conțină informațiile enumerate mai jos, în măsura în care solicitantul deține astfel de informații și în măsura în care aceste informații sunt necesare autorității emitente pentru a atesta elementele pe care solicitantul dorește să le ateste, și trebuie să fie însoțită de toate documentele pertinente, fie în original, fie sub formă de copii care îndeplinesc condițiile necesare pentru a le stabili autenticitatea, fără a aduce atingere articolului 66 alineatul (2):
[…]
(l) o declarație prin care se atestă că, în conformitate cu cunoștințele de care dispune solicitantul, nu există cauze pendinte referitoare la elementele care urmează să fie atestate.”
9. Articolul 66 („Examinarea cererii”) stipulează:
„(1) La primirea cererii, autoritatea emitentă verifică informațiile și declarațiile solicitantului, precum și documentele și celelalte mijloace de probă furnizate de acesta. Aceasta efectuează anchetele necesare pentru verificarea respectivă, din oficiu, atunci când acest lucru este prevăzut în propria legislație sau atunci când este autorizat de aceasta sau îl invită pe solicitant să furnizeze orice alte dovezi pe care le consideră necesare.
[…]
(4) Autoritatea emitentă ia toate măsurile necesare pentru a informa beneficiarii cu privire la cererea de emitere a unui certificat. Dacă este necesar pentru stabilirea elementelor ce urmează a fi certificate, aceasta audiază orice persoană implicată și orice executor sau administrator și face anunțuri publice prin care oferă altor posibili beneficiari ocazia să își invoce drepturile.
[…]”
10. Potrivit articolului 67 („Eliberarea certificatului”):
„(1) Autoritatea emitentă eliberează fără întârziere certificatul, în conformitate cu procedura prevăzută în prezentul capitol, atunci când elementele care trebuiau certificate au fost stabilite în conformitate cu legea aplicabilă succesiunii sau în temeiul oricărei alte legi aplicabile unor elemente specifice. Aceasta utilizează formularul elaborat în conformitate cu procedura de consultare menționată la articolul 81 alineatul (2).
Autoritatea emitentă nu eliberează certificatul mai ales dacă:
(a) elementele care trebuie certificate fac obiectul unei contestații;
(b) certificatul nu ar fi în conformitate cu o hotărâre referitoare la aceleași elemente.
[…]”
11. Articolul 69 („Efectele certificatului”) prevede:
„(1) Certificatul produce efecte în fiecare stat membru fără a fi necesară nicio procedură specială.
(2) Se prezumă că certificatul probează cu exactitate elementele stabilite în temeiul legii aplicabile succesiunii sau în temeiul oricărei alte legi aplicabile elementelor specifice. Se prezumă că persoana menționată în certificat drept moștenitor, legatar, executor testamentar sau administrator al patrimoniului succesoral are statutul menționat în certificat și/sau este titular al drepturilor sau al puterilor stipulate în certificat, fără alte condiții și/sau restricții aferente acelor drepturi sau puteri decât cele stipulate în certificat.
(3) Se consideră că orice persoană care, acționând pe baza informațiilor atestate în certificat, efectuează plăți sau transmite bunuri unei persoane menționate în certificat drept persoană autorizată să accepte plăți sau bunuri a încheiat tranzacții cu o persoană autorizată să accepte plăți sau bunuri, cu excepția cazului în care această persoană știe că cele conținute în certificat nu corespund realității sau nu are cunoștință de acest fapt din cauza unei neglijențe grave.
(4) În cazul în care o persoană menționată într‑un certificat drept persoană autorizată să dispună de bunurile succesorale dispune de aceste bunuri în favoarea unei alte persoane, dacă acționează pe baza informațiilor atestate în certificat, se consideră că acea persoană devine parte într‑o tranzacție cu o persoană autorizată să dispună de bunurile vizate, cu excepția cazului în care această persoană știe că cele conținute în certificat nu corespund realității sau nu are cunoștință de acest fapt din cauza unei neglijențe grave.
(5) Certificatul constituie titlu valabil pentru înscrierea bunurilor succesorale în registrul corespunzător al unui stat membru, fără a aduce atingere articolului 1 alineatul (2) literele (k) și (l).”
B. Regulamentul de punere în aplicare nr. 1329/2014(5)
12. Articolul 1 aliniatul (5) prevede:
„Formularul care trebuie utilizat pentru certificatul european de moștenitor, menționat la articolul 67 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 650/2012, este formularul nr. V, prevăzut în anexa 5.”
13. În ultima parte a formularului V de la anexa 5 se stipulează că autoritatea certifică „faptul că […] la momentul întocmirii certificatului, niciunul dintre elementele incluse în aceasta nu a fost contestat de către beneficiari.”
II. Situația de fapt, litigiul și întrebările preliminare
14. P. T., cetățean francez, cu ultimul domiciliu în Germania, a decedat la 15 septembrie 2021.
15. La 23 noiembrie 2021, E.V.G.-T., soția lui P. T. în momentul decesului acestuia, a solicitat Amtsgericht Lörrach (Tribunalul Districtual din Lörrach, Germania) un certificat european de moștenitor în care să figureze ca unică moștenitoare(6).
16. În acest scop, a prezentat un testament semnat de mână de către cei doi soți, care are următorul cuprins:
„Testament conjunctiv
Noi, soții, E. G.-T., născută la […], și P. T., născut la […], ambii cu domiciliul la […], declarăm următoarele:
1) Nu ne sunt opozabile dispozițiile pentru cauză de moarte anterioare și nu am lăsat astfel de dispoziții succesorale. Pentru precauție, revocăm toate dispozițiile unilaterale sau conjunctive adoptate până acum.
2) Ne desemnăm reciproc moștenitori unici ai celuilalt. Numirea în calitate de moștenitori este reciprocă și obligatorie. În plus, soțul supraviețuitor nu este limitat de această stipulație. El poate decide liber cu privire la moștenirea ce o va lăsa, chiar anterior decesului soțului care va deceda primul, însă numai pentru ipoteza în care va supraviețui celuilalt soț.
3) Amândoi avem reședința în Germania și dorim aplicarea dreptului succesoral german, pe care, în exercitarea dreptului de alegere a legii aplicabile, îl desemnăm, în măsura în care este permis, ca fiind dreptul aplicabil. Stipulația este reciprocă.
R., la 23 iulie 2020. E. G.‑T. Aceasta este și voința mea. P. T.”
17. Se constată că exista un testament mai vechi, scris și semnat de mâna testatorului, care stabilea:
„Eu, P. M. J. T., născut la […] în A., cu domiciliul în […] Spania, revoc toate dispozițiile anterioare pentru cauză de moarte. Las moștenire cota‑parte disponibilă din moștenirea mea celor doi nepoți ai mei, fiii lui P., și anume lui N. A. J. T., născut la […] și lui J. N. J. T., născut la […]. Cota‑parte se împarte în mod egal între cei doi. Îl desemnez pe fiul meu, P., și numai pe el, să organizeze ceremonia funebră cu o slujbă în rit gregorian și înhumare în […], Spania. A., la 31 mai 2001. Acesta este testamentul meu. P.T.”
18. E.V.G.‑T. consideră că este moștenitoarea unică a lui P.T., în temeiul testamentului din 23 iulie 2020. Dimpotrivă, fiul și nepoții lui P. T. consideră că acest testament este nul întrucât la momentul redactării testatorul nu era în măsură de a‑l întocmi, iar semnătura nu îi aparține.
19. După cum indică instanța de trimitere, testatorul avea încă capacitatea de a dispune prin testament(7), iar semnătura de pe testamentul prezentat îi aparține(8).
20. În acest context, Amtsgericht Lörrach (Tribunalul Districtual din Lörrach) consideră că eliberarea certificatului depinde de interpretarea Regulamentului nr. 650/2012 și, în consecință, a suspendat procedura(9) și a adresat Curții următoarele întrebări preliminare:
„1) Articolul 67 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) din Regulamentul nr. 650/2012 trebuie interpretat în sensul că vizează și contestațiile din însăși procedura de emitere a certificatului european de moștenitor pe care instanța nu are dreptul de a le examina, astfel încât acest articol nu vizează doar contestațiile formulate într‑o altă procedură?
2) În cazul unui răspuns afirmativ la [prima întrebare], articolul 67 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) din Regulamentul nr. 650/2012 trebuie interpretat în sensul că un certificat european de moștenitor nu poate fi emis nici în cazul în care contestațiile au fost formulate în procedura de eliberare a certificatului european de moștenitor, chiar dacă acestea au fost deja examinate în procedura privind certificatul de moștenitor prevăzută de dreptul german?
3) În cazul unui răspuns negativ la [prima întrebare], articolul 67 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) din Regulamentul nr. 650/2012 trebuie interpretat în sensul că vizează orice contestații, chiar dacă acestea sunt nesusținute și, în această privință, nu sunt necesare activități formale în materie de probă?
4) În cazul unui răspuns negativ la [prima întrebare], care este forma în care instanța trebuie să indice motivele pentru care a respins contestațiile și a eliberat certificatul european de moștenitor?”
III. Procedura în fața Curții
21. Cererea de decizie preliminară a fost înregistrată la Curte la 23 martie 2023.
22. Au prezentat observații scrise guvernele german și spaniol și Comisia Europeană. Toate aceste părți, precum și E.V.G.‑T. s‑au înfățișat la ședința care a avut loc la 31 ianuarie 2024.
IV. Analiză
23. Instanța de trimitere are îndoieli cu privire la funcția autorității care emite certificatele europene de moștenitor și la întinderea competențelor acesteia în contextul articolului 67 din Regulamentul nr. 650/2012.
A. Admisibilitatea trimiterii preliminare
24. Guvernul spaniol susține că trimiterea preliminară nu este admisibilă întrucât eliberarea unui certificat european de moștenitor nu implică exercitarea unei funcții jurisdicționale, astfel cum impune articolul 267 TFUE(10).
25. Admisibilitatea unei cereri de decizie preliminară este condiționată de formularea acesteia de către o „instanță”, în sensul articolului 267 TFUE, care acționează tocmai în exercitarea funcțiilor sale jurisdicționale(11).
26. Pentru a stabili dacă un anumit organ îndeplinește această dublă condiție, Curtea examinează, între alte aspecte, „natura specifică a funcțiilor pe care le exercită în contextul normativ specific în care este chemat să sesizeze Curtea, pentru a verifica dacă există un litigiu pendinte pe rolul unui asemenea organ și dacă acesta din urmă este chemat să se pronunțe în cadrul unei proceduri destinate să se finalizeze printr‑o decizie cu caracter jurisdicțional(12).”
27. În lipsa îndeplinirii acestor condiții, nu se poate considera că organul de trimitere exercită o funcție jurisdicțională, chiar dacă îndeplinește celelalte condiții reținute în jurisprudența Curții(13).
28. Obiecția de inadmisibilitate ar putea fi justificată în lumina indicațiilor pe care Regulamentul nr. 650/2012 le oferă cu privire la certificatul european de moștenitor și la activitatea pe care o implică eliberarea acestuia. Din aceste indicații rezultă, pentru motivele pe care le vom expune în continuare, că autoritatea care emite un certificat în temeiul articolului 67 din Regulamentul nr. 650/2012, chiar dacă este o instanță, nu este chemată să se pronunțe în cadrul unei proceduri destinate să se finalizeze printr‑o decizie cu caracter jurisdicțional.
1. Scopul și efectele certificatului european de moștenitor
29. Regulamentul nr. 650/2012 creează un certificat european de moștenitor, căruia îi conferă un regim uniform și autonom în raport cu certificatele naționale similare. Acest regim este de asemenea diferit de cel prevăzut de regulamentul însuși pentru recunoașterea hotărârilor judecătorești și a actelor autentice(14).
30. Certificatul european de moștenitor servește persoanelor care, în calitate de moștenitori, legatari, executori testamentari sau administratori ai patrimoniului succesoral, trebuie să își dovedească într‑un alt stat membru acest statut sau să își exercite drepturile sau puteri care decurg din acesta(15). Cu toate acestea, utilizarea sa nu este obligatorie(16).
31. Pentru a răspunde acestei nevoi, certificatul produce următoarele efecte, identice pe întreg teritoriul Uniunii(17):
– servește drept probă(18) a elementelor pe care le conține(19). Prin prezentarea certificatului, deținătorul acestuia poate face dovada drepturilor sau puterilor sale în orice stat membru, fără a i se putea solicita o probă suplimentară. Se prezumă că statutul indicat în certificat, precum și calitatea de titular al drepturilor sau puterilor pe care le stipulează sunt exact cele care apar în acesta(20).
– protejează terții care încheie tranzacții cu persoanele menționate în certificat și care, pe baza informațiilor atestate în acesta, fac plăți, transmit bunuri, cumpără sau primesc bunuri succesorale „cu excepția cazului în care […] ști[u] că cele conținute în certificat nu corespund realității sau nu a[u] cunoștință de acest fapt din cauza unei neglijențe grave(21).”
– este valabil pentru înscrierea în registru a bunurilor succesorale, cu limitele prevăzute de propriul regulament și în interpretarea Curții(22).
32. Certificatul în sine nu are alte consecințe: în special, nu are forța juridică obligatorie specifică unei hotărâri judecătorești(23). În plus, considerentul (71) al Regulamentului nr. 650/2012 stabilește că acesta nu are forță executorie.
33. Lipsa forței juridice obligatorii se manifestă și în regimul de circulație al acestui certificat în alte state membre decât statul emitent. Capitolul VI din Regulamentul nr. 650/2012 nu prevede că acesta ar putea sau ar trebui să fie „recunoscut”(24). În conformitate cu articolul 69 alineatul (1) „produce efecte” fără nicio procedură(25). În sens literal, nu poate exista niciun motiv de contestare a circulației acestuia(26).
2. Activitatea autorității care eliberează certificatul în contextul articolului 67 din Regulamentul nr. 650/2012
34. Potrivit articolului 67 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 650/2012, autoritatea eliberează fără întârziere certificatul, „atunci când elementele care trebuie certificate au fost stabilite […]”. Eliberarea certificatului are loc după verificarea (cererii) pe care regulamentul însuși o prevede la articolul 66.
35. În conformitate cu această din urmă dispoziție, autoritatea verifică informațiile și declarațiile, precum și documentele și celelalte mijloace de probă furnizate de solicitantul certificatului(27).
36. În acest scop, același articol 66: i) face trimitere la atribuții pe care autoritatea în cauză le deține în temeiul propriei legislații(28); ii) altele, pe care i le conferă(29) și iii) îi impune în mod direct obligația de a adopta măsurile necesare pentru a asigura publicitatea (limitată la anumiți destinatari specifici) cu privire la cererea de emitere a certificatului(30).
37. În legătură cu această obligație, autoritatea „audiază orice persoană implicată și orice executor sau administrator și face anunțuri publice prin care oferă altor posibili beneficiari ocazia să își invoce drepturile”, în cazul în care consideră că este necesar pentru stabilirea elementelor a căror certificare i‑a fost solicitată(31).
38. Dacă după această verificare autoritatea consideră probate elementele cuprinse în certificat, aceasta eliberează certificatul „fără întârziere”, în conformitate cu articolul 67 alineatul (1) din Regulamentul nr. 650/2012.
39. Dimpotrivă, dacă autoritatea emitentă are îndoieli cu privire la elementele menționate, aceasta nu trebuie să elibereze certificatul. Conținutul acestuia nu a fost certificat, astfel încât certificatul nu va putea produce efectele prevăzute la articolul 69 din regulament. De asemenea, în temeiul articolului 67 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) din Regulamentul nr. 650/2012, eliberarea certificatului nu are loc dacă elementele care trebuie certificate fac obiectul unei contestații(32).
40. Rolul autorității emitente nu este doar unul pasiv: nu constă în a primi declarații cu privire la fapte sau expresii de voință pe care să le transpună mecanic într‑un formular ad hoc. Această autoritate are obligația de a confirma realitatea susținerilor solicitantului, pe baza probelor pe care acesta le furnizează și, după caz, pe baza altor informații pe care autoritatea însăși trebuie să le obțină sau pe care i le comunică alte părți care au un interes privind succesiunea(33).
41. În schimb, nu intră în sarcina autorității căreia i se solicită certificatul să atribuie sau să stabilească drepturi sau puteri în favoarea persoanelor aspirante sau interesate în succesiune, soluționând posibilele litigii între acestea în ceea ce privește aspectele de fond.
42. Aceasta întrucât dispozițiile capitolului VI („Certificatul european de moștenitor”) din Regulamentul nr. 650/2012 nu atribuie această competență(34) autorităților naționale care eliberează certificatul. Și nu se poate înțelege că, în contextul articolului 67, s‑ar fi conferit legislațiilor naționale, în completarea regulamentului menționat, posibilitatea de a atribui acestor autorități competența de a soluționa litigiile. Fără a fi însoțită de normele de procedură, această atribuire de competență nu ar fi compatibilă cu dorința de a institui un regim autonom și uniform pentru eliberarea certificatului(35).
43. În cazul în care autoritatea emitentă ar avea această competență (de soluționare a litigiilor), activitatea sa ar conduce la o „hotărâre” în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (g) și al capitolului IV din Regulamentul nr. 650/2012. Însă, ca urmare a voinței legiuitorului european, certificatul este lipsit de efectele juridice obligatorii ale unei hotărâri judecătorești.
3. Comparație cu certificatele prevăzute în alte instrumente de cooperare judiciară
44. Certificatul european de moștenitor nu este comparabil cu certificatele prevăzute în alte instrumente de cooperare judiciară în materie civilă sau comercială, în legătură cu care au fost adresate și soluționate de către Curte alte trimiteri preliminare, odată înlăturate îndoielile cu privire la admisibilitatea lor.
45. În ceea ce privește titlul executoriu european(36), Curtea a declarat că „procedura certificării unei hotărâri judecătorești ca titlu executoriu european apare […] nu ca o procedură distinctă de procedura judiciară anterioară, ci ca faza ultimă a acesteia, necesară pentru asigurarea deplinei sale eficacități, permițând creditorului să procedeze la recuperarea creanței sale”(37).
46. Certificarea unei hotărâri judecătorești ca titlu executoriu european constituie, prin urmare, un act cu caracter jurisdicțional, iar instanța națională „este abilitată să sesizeze Curtea cu o întrebare preliminară”(38).
47. Aceeași situație se regăsește și în ceea ce privește certificatul prevăzut la articolul 53 din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012(39), care asigură circulația hotărârii judecătorești dintr‑un stat membru în altele. Instanța care îl eliberează „se situează în continuarea procedurii anterioare de soluționare a litigiului, asigurând deplina eficacitate a acestuia, în măsura în care, în lipsa certificării, o hotărâre nu poate circula în mod liber în spațiul judiciar european”(40).
48. Procedura care urmărește eliberarea unui certificat în sensul articolului 53 din Regulamentul nr. 1215/2012 are caracter jurisdicțional, iar o instanță națională sesizată în cadrul unei asemenea proceduri poate sesiza Curtea cu o întrebare preliminară(41).
49. Dimpotrivă, așa cum am explicat, eliberarea certificatului european de moștenitor nu presupune exercitarea unei competențe jurisdicționale și nici nu se traduce într‑o hotărâre de această natură (jurisdicțională), cu efect juridic obligatoriu.
50. Situația nu diferă nici atunci când certificatul reproduce, în paragrafele sale, conținutul unei hotărâri judecătorești (anterioare) privind fondul succesiunii. Chiar și în acest caz, certificatul nu este o altă fază a procedurii judecătorești în care a fost pronunțată hotărârea pe fond.
51. În ultimul rând, certificatul european de moștenitor nu constituie documentul prin care se transmite decizia instanțelor unui stat membru, ca titlu pentru circulația în alte state membre în vederea recunoașterii și, după caz, a executării. În acest scop, legiuitorul european a prevăzut deja atestatul de la articolul 46 alineatul (3) litera (b) din Regulamentul nr. 650/2012, cu un formular ad hoc (formularul I, stabilit la anexa I din Regulamentul de punere în aplicare nr. 1329/2014)(42).
52. În concluzie, certificatul produce efecte în alte statele membre decât cel în care a fost eliberat fără a fi nevoie de nicio procedură și fără să existe nicio posibilitate de contestare sau de control. Dacă incorporează hotărârea pronunțată într‑un litigiu, această hotărâre dispune, prin intermediul certificatului, de un regim de recunoaștere nu doar diferit de cel prevăzut la capitolul IV, ci și privilegiat, a cărui existență în paralel nu este specificată nicăieri și nici nu are justificare(43).
4. Impactul caracteristicilor certificatului european de moștenitor asupra admisibilității trimiterii preliminare
53. Autoritatea care emite un certificat în conformitate cu articolul 67 din Regulamentul nr. 650/2012 menționează în acesta anumite elemente privind succesiunea, după ce a efectuat examinarea obligatorie în temeiul articolului 66 din regulamentul menționat.
54. Convingerea autorității care emite certificatul vizează veridicitatea informațiilor pe care le furnizează solicitantul și conformitatea acestora cu legislația aplicabilă succesiunii. Totuși, după cum am explicat, autorității menționate nu i se atribuie, în acest context, competența de a soluționa litigiile care apar în legătură cu fondul succesiunii(44).
55. În cazul în care autoritatea care emite certificatul nu poate atribui drepturi sau puteri în cadrul unei proceduri care are drept rezultat o decizie cu efect juridic obligatoriu, nu exercită, în materia respectivă, funcții jurisdicționale(45).
56. Cele de mai sus nu împiedică, după cum se indică la articolul 64 din Regulamentul nr. 650/2012, ca organismul emitent să poată fi, o „instanță” în sensul articolului 3 alineatul (2) sau o altă autoritate care este competentă în materie de succesiuni în temeiul legislației interne(46).
57. Faptul că autoritatea emitentă a certificatului european de moștenitor ar fi, eventual, o instanță, nu o învestește pe aceasta din urmă cu funcții jurisdicționale atunci când îl emite. O instanță a unui stat membru poate exercita, pe lângă funcțiile sale strict jurisdicționale, și alte funcții care nu au natură jurisdicțională. În contextul acestora din urmă, instanța respectivă nu este abilitată să sesizeze Curtea cu cereri de decizie preliminară(47).
58. Trimiterea la această „altă” autoritate pare să indice că eliberarea certificatului european de moștenitor (în conformitate cu articolul 67 din Regulamentul nr. 650/2012) nu implică exercitarea unei competențe jurisdicționale. În caz contrar, menționarea în mod separat a acestei autorități ar fi inutilă, întrucât articolul 3 alineatul (2) din regulament califică deja drept instanțe judecătorești autorități aflate în mod formal în afara sistemului judiciar, în cazul în care exercită atribuțiile acestuia(48).
59. Faptul că articolul 64 („Competența de a elibera certificatul”) din Regulamentul nr. 650/2012 face trimitere la articolele 4, 7, 10 și 11 din acesta nu trebuie să creeze confuzie. Referința la competență nu definește natura (jurisdicțională sau nu) a intervenției autorității emitente(49): doar clarifică unde și cui trebuie solicitat certificatul(50).
60. În sfârșit, Hotărârea din 16 noiembrie 2023(51), în care Curtea a respins argumentul potrivit căruia notarii publici spanioli exercită prerogative de putere publică în calitate de instanțe judecătorești întrucât emit certificate europene de moștenitor(52) ne confirmă această opinie.
61. În lumina considerațiilor prezentate, apreciem că cererea de decizie preliminară trebuie declarată inadmisibilă. Cu toate acestea, pentru eventualitatea în care Curtea nu împărtășește această opinie, vom propune un răspuns la întrebările care au fost formulate.
B. Prima întrebare preliminară
62. Instanța de trimitere solicită interpretarea articolului 67 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) din Regulamentul nr. 650/2012 pentru a se clarifica în esență dacă acesta vizează contestațiile formulate într‑o altă procedură decât cea de emitere a certificatului sau dacă le vizează și pe cele formulate de către părțile interesate în succesiune în contextul cererii proprii de emitere a certificatului. În acest ultim caz, dorește să știe dacă examinarea acestor contestații este de competența autorității emitente.
63. Întrebarea preliminară este adresată într‑o cauză în care, astfel cum am arătat, fiul și nepoții testatorului contestă un element-cheie al succesiunii (valabilitatea testamentului însuși). Din punctul nostru de vedere, această contestație implică aplicarea articolului 67 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) din Regulamentul nr. 650/2012 și imposibilitatea eliberării certificatului.
64. Imposibilitatea eliberării certificatului este susținută și de circumstanța că în formularul care trebuie utilizat pentru certificatul european de moștenitor, în temeiul Regulamentului de punere în aplicare nr. 1329/2014, autoritatea emitentă trebuie în mod obligatoriu să menționeze că niciunul dintre elementele incluse în acesta nu a fost contestat.
65. Suntem de acord că doar pe baza textului nu se poate da în mod automat un răspuns inechivoc la prima întrebare preliminară, întrucât nu se menționează instanța în fața căreia se contestă elementele care trebuie certificate(53), iar versiunile lingvistice permit interpretări diferite:
– unele sugerează că obiecția (contestația) se află pe rol la momentul solicitării certificatului, ceea ce indică faptul că a fost formulată într‑o altă procedură(54);
– altele permit ipoteza că obiecția este formulată în contextul cererii de emitere a certificatului, în cadrul aceleiași proceduri(55).
66. Analiza sistematică oferă mai multe clarificări. Din lectura coroborată a articolului 67 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) și a articolului 65 alineatul (3) litera (l) din Regulamentul nr. 650/2012 se poate deduce că prima dispoziție vizează, de la bun început, litigiile la care face referire articolul 65 menționat, cu alte cuvinte, litigii pendinte într‑o altă procedură(56).
67. În același sens, articolul 67 alineatul (1) al doilea paragraf litera (b) face referire la hotărâri pronunțate în afara procedurii având ca obiect emiterea certificatului. Este rezonabil să se înțeleagă că printre aceste hotărâri se pot regăsi și unele care afectează elemente proprii certificatului de moștenitor posterior.
68. Având în vedere articolul 67 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 650/2012, tindem să apreciem că articolul 67 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) vizează de asemenea contestațiile formulate în fața autorității emitente deoarece, în caz contrar, aceasta ar putea emite certificatul incluzând elemente „care nu au fost stabilite”, contrar prevederilor dispoziției în cauză(57).
69. Suntem de părere că compararea textului articolului 65 alineatul (3) litera (l) din Regulamentul nr. 650/2012 (care face referire la inexistența niciunei „cauze pendinte referitoare la elementele care urmează să fie certificate”) cu cel al articolului 67 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a), care folosește în general termeni mai largi, reprezintă un argument în plus în același sens(58).
70. În plus, scopul Regulamentului nr. 650/2012 în general și scopul certificatului european de moștenitor în particular susțin o interpretare a articolului 67 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) care să includă contestațiile formulate în cadrul procedurii de emitere a certificatului.
71. Certificatul se creează pentru ca „o succesiune cu elemente de extraneitate […] să fie soluționată într‑o manieră rapidă, simplă și eficace”(59). Contribuie astfel la eliminarea „obstaculelor din calea liberei circulații a persoanelor care se confruntă în prezent cu dificultăți în exercitarea propriilor drepturi în contextul unei succesiuni cu elemente de extraneitate”(60).
72. În vederea atingerii acestor obiective, legiuitorul european atribuie certificatului efectele juridice menționate anterior, care se produc în alte state membre decât cel în care a fost eliberat, fără a fi condiționate de o procedură sau de un mecanism de control.
73. În opinia noastră, întinderea acestor efecte, destinate nu doar a înlesni acțiunile părților direct implicate cu privire la o succesiune cu elemente de extraneitate, ci și a proteja terții și securitatea circuitului juridic pe întreg cuprinsul Uniunii, se opune unei interpretări a articolului 67 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) din Regulamentul nr. 650/2012 care să îl limiteze la litigiile pendinte în afara procedurii deschise în vederea emiterii certificatului.
74. Odată clarificată această premisă, problema nu mai este dacă autoritatea care trebuie să aplice articolul 67 din Regulamentul nr. 650/2012 este abilitată să examineze contestațiile formulate de alți posibili beneficiari ai succesiunii(61), ci mai degrabă cum anume trebuie să procedeze atunci când contestațiile respective au o asemenea natură încât, în realitate, pun în discuție elemente esențiale ale succesiunii (astfel cum este situația în speță, în care alți posibili moștenitori contestă valabilitatea testamentului olograf pe care se bazează cererea de emitere a certificatului).
75. După cum am menționat, într‑o astfel de ipoteză, autoritatea națională pur și simplu nu poate emite certificatul(62). Subliniem faptul că la aceeași concluzie se ajunge ținând seama de conținutul formularului V de la anexa 5 din Regulamentul de punere în aplicare nr. 1329/2014, în care autoritatea emitentă trebuie să certifice faptul că niciunul dintre elementele incluse în certificat nu a fost contestat.
76. Articolul 66 din Regulamentul nr. 650/2012 prevede că, în contextul examinării premergătoare emiterii certificatului, autoritatea emitentă informează anumite persoane cu privire la cerere și, dacă este necesar pentru stabilirea elementelor care urmează a fi certificate, audiază aceste persoane.
77. În cazul în care posibilitatea audierii părților implicate se traduce în contestarea de către acestea (astfel cum este situația în speță) a valabilității unui element esențial al certificatului, autoritatea emitentă nu îl poate emite. În mod logic, după cum vom explica în contextul analizei celei de a treia întrebări preliminare, o astfel de contestare trebuie să aibă un anume temei pentru a produce efectul restrictiv prevăzut la articolul 67 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) din Regulamentul nr. 650/2012(63).
C. A doua întrebare preliminară
78. Instanța de trimitere dorește să se stabilească dacă autoritatea emitentă nu poate elibera certificatul european de moștenitor „nici în cazul în care contestațiile au fost formulate în procedura de emitere a certificatului european de moștenitor, chiar dacă acestea au fost deja examinate în procedura privind certificatul de moștenitor prevăzută de dreptul german.”
79. După părerea noastră, răspunsul reiese din dispozițiile articolului 67 alineatul (1) al doilea paragraf litera (b) din Regulamentul nr. 650/2012, care interzice emiterea certificatului în cazul în care „nu ar fi în conformitate cu o hotărâre referitoare la aceleași elemente [care urmează a fi certificate].”
80. În temeiul acestei dispoziții, autoritatea competentă refuză orice cerere de emitere a unui certificat în cazul în care ar trebui să includă în acesta afirmații incompatibile cu ceea ce s‑a decis sau declarat într‑o hotărâre anterioară. A contrario, în situația în care nu intervine o astfel de incompatibilitate, hotărârea anterioară nu împiedică emiterea certificatului(64).
81. Având în vedere textul categoric al normei, precum și amplasarea sistematică a acesteia, „hotărârea” la care face referire articolul 67 alineatul (1) al doilea paragraf litera (b) din Regulamentul nr. 650/2012 reprezintă un act al cărui conținut îi este impus în mod obligatoriu autorității respective(65). Cu alte cuvinte, autoritatea emitentă nu poate acționa împotriva elementelor, referitoare la conținutul certificatului, stabilite într‑o hotărâre anterioară care privește aceleași elemente.
82. Prin urmare, hotărârea la care face referire această dispoziție prevalează asupra opiniei autorității emitente cu privire la elementele care urmează a fi incluse în certificat.
83. În observațiile scrise formulate în fața Curții, guvernul german și Comisia Europeană susțin că hotărârea prevăzută la articolul 67 alineatul (1) al doilea paragraf litera (b) din Regulamentul nr. 650/2012 trebuie să fie definitivă în conformitate cu dreptul intern(66).
84. Necesitatea caracterului definitiv nu figurează în mod expres în dispoziția menționată. Cu toate acestea, considerăm că se poate deduce din alte informații:
– din cuprinsul literei (a) a aceluiași articol, care interzice emiterea certificatului în ceea ce privește elemente care fac obiectul unei contestații și
– din cerința prevăzută la articolul 65 alineatul (3) litera (l) de a declara că nu există cauze pendinte referitoare la elementele a căror atestare se solicită.
85. Revine instanței de trimitere sarcina de a stabili dacă, în speță, procedura de emitere a certificatului național de moștenitor se poate finaliza cu pronunțarea unei „hotărâri” în sensul articolului 67 alineatul (1) al doilea paragraf litera (b) din Regulamentul nr. 650/2012(67).
D. A treia întrebare preliminară
86. În ipoteza unui răspuns afirmativ la prima întrebare preliminară, instanța de trimitere adresează Curții întrebarea dacă orice contestații, chiar dacă acestea sunt nesusținute, pot justifica refuzul eliberării certificatului, în temeiul articolului 67 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) din Regulamentul nr. 650/2012.
87. Această din urmă dispoziție nu stabilește caracterul unor astfel de contestații. Prin urmare, se deduce că, în principiu, autoritatea emitentă trebuie să evalueze orice contestație formulată de persoanele interesate sau de beneficiarii succesiunii, care vizează elementele certificatului.
88. Dacă totuși contestația nu este susținută de niciun argument temeinic și, din acest motiv, este lipsită de orice valoare probatorie în conformitate cu dreptul aplicabil, este dificil ca aceasta să împiedice autoritatea emitentă să considere stabilite elementele pe care urmează să le certifice, în sensul articolului 67 alineatul (1) din Regulamentul nr. 650/2012.
89. Refuzul eliberării documentului pe motivul contestării, fără o minimă argumentare, a unui element esențial al certificatului ar putea pune piedici procedurii fără un motiv real, privând în mod nejustificat moștenitorii, legatarii, executorii testamentari sau administratorii patrimoniului succesoral de un instrument eficient în soluționarea unei succesiuni cu elemente de extraneitate.
90. În schimb, este posibil ca această contestație să aibă capacitatea de a sugera autorității respective necesitatea unor verificări ulterioare, în conformitate cu articolul 66 alineatul (1) din regulamentul menționat, în scopul confirmării informațiilor și a declarațiilor solicitantului. Dacă acestea sunt sau nu corecte se poate afla numai în lumina circumstanțelor fiecărui caz în parte.
E. A patra întrebare preliminară
91. Instanța de trimitere formulează cea de a patra întrebare preliminară în ipoteza unui răspuns negativ la prima întrebare. În cazul în care Curtea, în aceeași linie cu propunerile noastre, va da un răspuns afirmativ la prima întrebare preliminară, nu ar mai fi necesar să se pronunțe cu privire la cea de a patra. În orice caz, vom aborda analiza acesteia din urmă.
92. Instanța de trimitere dorește să se stabilească care este forma în care trebuie să indice motivele pentru care a respins contestațiile și a eliberat certificatul european de moștenitor.
93. Amintim că autoritatea emitentă trebuie în mod obligatoriu să utilizeze formularul V prevăzut la anexa 5 din Regulamentul de punere în aplicare nr. 1329/2014(68). Utilizarea formularului permite ca certificatul european de moștenitor creat într‑un stat membru să fie imediat identificat ca atare în oricare alt stat membru.
94. Articolul 68 din Regulamentul nr. 650/2012 stabilește informațiile care, transpuse în rubricile corespunzătoare din formular, trebuie să figureze în acest certificat. Conținutul acestuia poate varia în funcție de scopurile pentru care este eliberat(69).
95. Formularul V nu stipulează indicarea motivului pentru care autoritatea emitentă consideră stabilite elementele pe care le certifică. Legiuitorul european nu a considerat că, pentru atingerea obiectivului său, ar fi indispensabil ca certificatul să explice acest raționament(70).
96. Moștenitorul, legatarul, administratorul sau executorul succesiunii care utilizează certificatul nu trebuie (și, în realitate, nici nu pot)(71) să însoțească formularul de niciun alt document(72).
97. Acest regim este în concordanță cu activitatea premergătoare eliberării certificatului și cu efectele pe care acesta le produce în contextul unei succesiuni cu elemente de extraneitate. În temeiul articolelor 66 și 67 din Regulamentul nr. 650/2012, autoritatea emitentă nu decide cu privire la fondul succesiunii, în sensul adoptării unei hotărâri motivate pe care o include în certificatul european de moștenitor pentru a fi recunoscută în alte state membre(73).
V. Concluzie
98. În temeiul considerațiilor prezentate, propunem Curții să declare inadmisibilă cererea de decizie preliminară formulată de Amtsgericht Lörrach (Tribunalul Districtual din Lörrach, Germania).
Cu titlu subsidiar, propunem Curții să răspundă acestei instanțe după cum urmează:
„Articolul 67 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) din Regulamentul nr. 650/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 4 iulie 2012 privind competența, legislația aplicabilă, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești și acceptarea și executarea actelor autentice în materie de succesiuni și privind crearea unui certificat european de moștenitor
trebuie interpretat în sensul că:
Autoritatea care trebuie să emită un certificat european de moștenitor este obligată să examineze contestațiile formulate în procedura de emitere a certificatului de către persoanele interesate în succesiune, pentru a stabili elementele care urmează a fi certificate.
Certificatul european de moștenitor nu poate fi eliberat în cazul în care conține elemente care nu sunt în conformitate cu o hotărâre anterioară definitivă.
Certificatul european de moștenitor nu poate fi eliberat în cazul în care în cadrul procedurii de emitere a certificatului a fost formulată o contestație care vizează un element esențial al succesiunii înseși, precum valabilitatea testamentului, dacă contestația în cauză are un minim temei în conformitate cu legislația aplicabilă.
Autoritatea emitentă nu este obligată să indice în certificatul european de moștenitor motivele pentru care a eliberat certificatul.”
1 Limba originală: spaniola.
i Numele prezentei cauze este un nume fictiv. Acesta nu corespunde numelui real al niciuneia dintre părțile la procedură.
2 Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 4 iulie 2012 privind competența, legea aplicabilă, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești și acceptarea și executarea actelor autentice în materie de succesiuni și privind crearea unui certificat european de moștenitor (JO 2012, L 201, p. 107). Regulamentul nr. 650/2012 nu este aplicabil în Irlanda și nici în Danemarca; trimiterile la „statele membre”, pe care le vom face în prezentele concluzii, trebuie să se înțeleagă făcute cu excluderea celor două țări menționate.
3 În continuare, ne vom referi la acesta cu denumirea „certificatul”, în măsura în care nu este necesar să îl distingem de alte documente de certificare.
4 Hotărârea din 1 martie 2018, Mahnkopf (C‑558/16, EU:C:2018:138), Hotărârea din 21 iunie 2018, Oberle (C‑20/17, EU:C:2018:485), Hotărârea din 17 ianuarie 2019, Brisch (C‑102/18, EU:C:2019:34), Hotărârea din 1 iulie 2021, Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank (C‑301/20, EU:C:2021:528), Hotărârea din 9 martie 2023, Registrų centras (C‑354/21, EU:C:2023:184, denumită în continuare „Hotărârea Registrų centras”).
5 Regulamentul de punere în aplicare (UE) al Comisiei din 9 decembrie 2014 de stabilire a formularelor menționate în Regulamentul (UE) nr. 650/2012 (JO 2014, L 359, p. 30).
6 În cadrul ședinței, E.V.G.‑T. a explicat că patrimoniul succesoral include bunuri imobile și conturi bancare în Germania și în alte state membre.
7 Potrivit instanței de trimitere, fiul și nepoții lui P. T. au susținut doar că testatorul era uneori confuz, ceea ce nu este suficient pentru a prezuma incapacitatea de a dispune prin testament sau pentru a verifica această obiecțiune printr‑o examinare mai aprofundată. În acest scop, ar trebui să se aducă argumente concrete din care ar putea rezulta vicii de natură a afecta în așa măsură voința testatorului, încât acesta să nu mai fie capabil să înțeleagă semnificația și consecințele unui testament.
8 Instanței de trimitere i‑au fost prezentate mai multe semnături ale testatorului: numai una, cea din anul 1956, este diferită. Toate semnăturile ulterioare acestei date corespund semnăturii de pe testament.
9 Reprezentatul procesual al E.V.G.‑T. a anunțat că va formula o cerere de certificat național de moștenitor în cazul suspendării procedurii. În acest caz, contestațiile celorlalți posibili beneficiari ai succesiunii se examinează în conformitate cu dreptul național. Acest fapt justifică cea de a doua întrebare preliminară care, la data sesizării Curții, era încă ipotetică. În cadrul ședinței a fost confirmat faptul că cererea respectivă a fost prezentată, că în cadrul procedurii nimeni nu a formulat obiecțiuni și că certificatul național a fost emis la 24 iulie 2023.
10 Punctul 10 și următoarele din observațiile scrise ale guvernului spaniol. În cadrul ședinței, guvernul german a susținut că trimiterea preliminară este admisibilă, subliniind tendința Curții către o interpretare largă a articolului 267 TFUE. În susținerile sale, guvernul german a invocat de asemenea Hotărârea din 9 septembrie 2021, RK (Declinare de competență) (C‑422/20, EU:C:2021:718). La rândul său, Comisia Europeană a susținut că răspunsul depinde de competențele pe care legislația națională le‑a atribuit autorităților însărcinate cu eliberarea certificatului european de moștenitor. În cuprinsul punctelor următoare ne vom expune părerea cu privire la aceste poziții; a se vedea, în special, notele de subsol 17, 23 și 49.
11 A se vedea punctul 57 și nota de subsol 47 din prezentele concluzii. În materie de succesiuni, a se vedea în special Ordonanța din 1 septembrie 2021, OKR (Cerere de decizie preliminară formulată de reprezentantul unui notar) (C‑387/20, EU:C:2021:751), punctul 21.
12 Ordonanța din 1 septembrie 2021, OKR (Cerere de decizie preliminară formulată de reprezentantul unui notar) (C‑387/20, EU:C:2021:751), punctul 23.
13 Loc. ult. cit., punctul 24 și jurisprudența citată.
14 Hotărârea din 21 iunie 2018, Oberle (C‑20/17, EU:C:2018:485), punctul 46, și Hotărârea Registrų centras, punctul 40. Certificatul european de moștenitor nu poate fi asimilat nici certificatelor care, în temeiul altor regulamente pentru cooperare în materie civilă și comercială, însoțesc hotărârile judecătorești dintr‑un stat membru în scopul recunoașterii și executării acestora într‑un alt stat membru: a se vedea punctul 44 și următoarele.
15 Articolul 63 alineatul (1) din Regulamentul nr. 650/2012.
16 Articolul 62 alineatul (2) din Regulamentul nr. 650/2012.
17 Atât natura acestor efecte, cât și faptul că sunt identice în toate statele membre, ne determină să respingem interpretarea susținută de către Comisia Europeană în cadrul ședinței, în ceea ce privește admisibilitatea întrebării preliminare, și pe care am transcris‑o la nota de subsol 10. Acceptarea acestei interpretări ar presupune că certificatul european de moștenitor produce efecte diferite în funcție de statul membru emitent și că, eventual, aceste efecte ar fi cele specifice unei hotărâri judecătorești. O astfel de afirmație nu este susținută de Regulamentul nr. 650/2012; dimpotrivă, este contrară voinței legiuitorului european de a crea un regim uniform pentru certificat.
18 Articolul 63 și articolul 69 alineatul (2) din Regulamentul nr. 650/2012. Considerentul (71) al acestuia califică această probă drept „fidel[ă]”; alte versiuni lingvistice includ adjectivul corespunzător și la articolul 69 alineatul (2). Regulamentul conține norme privind rectificarea, modificarea sau retragerea certificatului, precum și pentru contestarea hotărârii de emitere a acestuia (sau, după caz, de refuz). Totuși, regulamentul nu indică ce mijloace sunt apte pentru a răsturna prezumția de exactitate asociată acestui document. A se vedea nota de subsol 20.
19 Cu conținutul material la care face referire considerentul (71).
20 Articolul 69 alineatul (1) din Regulamentul nr. 650/2012. Un certificat care conține erori de redactare sau elemente a căror realitate este controversată poate fi contestat în statul de origine al documentului, în fața autorităților pe care regulamentul însuși le stabilește la articolele 71 și 72. Această centralizare garantează unitatea în ceea ce privește tratarea fiecărui certificat european de moștenitor. Amintim că acesta, prin natura sa, nu circulă: este păstrat de către autoritatea emitentă, care eliberează copii certificate și care, în caz necesar, informează persoanele cărora le‑au fost eliberate copii cu privire la orice lipsă de conformitate cu originalul [articolul 70 alineatul (1) și articolul 71 alineatul (3) din Regulamentul nr. 650/2012].
21 Articolul 69 alineatele (3) și (4) din Regulamentul nr. 650/2012.
22 Articolul 69 alineatul (5) și Hotărârea Registrų centras.
23 Lipsa acestei caracteristici ar trebui să reprezinte un argument suficient pentru a combate poziția susținută de guvernul german în cadrul ședinței, moment în care el însuși a admis necesitatea, în temeiul articolului 267 TFUE, ca procedura instanței de trimitere să fie destinată a se finaliza printr‑o decizie cu caracter jurisdicțional.
24 A se vedea capitolul IV, referitor la „hotărâri”, în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (g) din Regulamentul nr. 650/2012. În instrumentele Uniunii în materie de cooperare judiciară, noțiunea de „recunoaștere” este rezervată pentru efectele juridice obligatorii proprii hotărârilor cu caracter jurisdicțional [și, în contextul specific crizelor matrimoniale, pentru anumite documente autentice sau anumite acorduri: a se vedea capitolul IV din Regulamentul (UE) 2019/1111 al Consiliului din 25 iunie 2019 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești și privind răpirea internațională de copii (reformare) (JO 2019, L 178, p. 1) și Hotărârea din 15 noiembrie 2022, Senatsverwaltung für Inneres und Sport (C‑646/20, EU:C:2022:879)].
25 Și nu este nici „recunoscut”, așa cum este cazul, potrivit articolului 59 din Regulamentul nr. 650/2012, actelor autentice dintr‑un stat membru, ale căror efecte probatorii sunt invocate într‑un alt stat membru. Unitatea regimului și a efectelor certificatului european de moștenitor face ca această „recunoaștere”, care se aplică altor instrumente, să fie inutilă.
26 Nici măcar atunci când contravine în mod vădit ordinii publice din statul membru în care este prezentat certificatul.
27 Articolul 66 alineatul (1) din Regulamentul nr. 650/2012. Potrivit articolelor 65 și 68 din acest regulament, verificarea vizează, în parte, informații simple sau fapte privind solicitantul sau alți beneficiari: a se vedea articolul 68 literele (e), (f), (g) și (h) din același regulament. Alte mențiuni din certificat impun un silogism pentru a verifica, de exemplu, că dreptul sau puterea invocată de solicitant reprezintă într‑adevăr consecința prevăzută de legea aplicabilă.
28 Articolul 66 alineatele (1) și (3) din Regulamentul nr. 650/2012.
29 Articolul 66 alineatul (2) din Regulamentul nr. 650/2012.
30 Articolul 66 alineatul (4) din Regulamentul nr. 650/2012.
31 Loc. ult. cit. Motivul și scopul acestei „audieri” sunt, în mod evident, limitate.
32 În ceea ce privește semnificația noțiunii de „contestație” de la articolul 67 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) din Regulamentul nr. 650/2012, care variază în diferitele versiuni lingvistice, a se vedea punctul 62 și următoarele din prezentele concluzii.
33 Cu privire la ce presupune această activitate, a se vedea nota de subsol 27 din prezentele concluzii.
34 Și nici aparatul procedural necesar. A se compara regulile de „procedură” și garanțiile „procedurale” privind emiterea certificatului [în special, articolul 66 alineatul (4) din Regulamentul nr. 650/2012] cu cele din alte regulamente, precum Regulamentul (CE) nr. 861/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 iulie 2007 de stabilire a unei proceduri europene cu privire la cererile cu valoare redusă (JO 2007, L 199, p. 1) sau Regulamentul (CE) nr. 1896/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 de instituire a unei proceduri europene de somație de plată (JO 2006, L 399, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 9, p. 108).
35 Care justifică regimul său rapid de circulație între statele membre.
36 Regulamentul (CE) nr. 805/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 aprilie 2004 privind crearea unui titlu executoriu european pentru creanțele necontestate (JO 2004, L 143, p. 15, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 3).
37 Hotărârea din 16 iunie 2016, Pebros Servizi (C‑511/14, EU:C:2016:448), punctul 29.
38 Loc. ult. cit., punctul 30.
39 Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2012, L 351, p. 1).
40 Hotărârea din 28 februarie 2019, Gradbeništvo Korana (C‑579/17, EU:C:2019:162), punctul 39, și Hotărârea din 4 septembrie 2019, Salvoni (C‑347/18, EU:C:2019:661), punctul 30.
41 Hotărârea din 28 februarie 2019, Gradbeništvo Korana (C‑579/17, EU:C:2019:162), punctul 41, și Hotărârea din 4 septembrie 2019, Salvoni (C‑347/18, EU:C:2019:661), punctul 31.
42 Potrivit articolului 47 alineatul (1) din Regulamentul nr. 650/2012, prezentarea atestatului prevăzut la articolul 46 alineatul (3) împreună cu hotărârea străină nu este obligatorie: autoritatea în fața căreia se solicită executarea acestei din urmă hotărâri poate să accepte alte documente sau, inclusiv, să se dispenseze de prezentarea acestora. Ținând seama de informațiile pe care le conține un certificat european de moștenitor, în conformitate cu formularul tip, capacitatea sa de a se substitui atestatului este improbabilă.
43 Regulamente care prevăd un regim de recunoaștere și executare a hotărârilor judecătorești fără o procedură intermediară și fără să se poată contesta circulația deciziei, asigură dreptul la apărare stabilind ele însele garanții procedurale minime, care nu există în Regulamentul nr. 650/2012 în ceea ce privește eliberarea certificatului european de moștenitor: a se vedea, de exemplu, cele din regulamentele citate la nota de subsol 34 din prezentele concluzii.
44 Cu alte cuvinte, în ceea ce privește elementele pe care trebuie să le certifice sau alte elemente aflate în strânsă legătură cu acestea precum, în speță, presupusa nulitate a testamentului ca urmare a lipsei capacității testatorului sau a falsificării semnăturii acestuia.
45 A se vedea Hotărârea din 23 mai 2019, WB (C‑658/17, EU:C:2019:444), punctul 55: „[…] Pentru a se considera că o autoritate exercită o funcție jurisdicțională, având în vedere natura specifică a activității pe care o desfășoară, trebuie să i se confere acesteia competența să soluționeze un eventual litigiu […]”
46 Statele membre pot încredința eliberarea certificatelor europene de moștenitor instanțelor judecătorești în general, precum și în temeiul articolului 72 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 650/2012, cu alte cuvinte după ce, ca rezultat al unei contestații formulate împotriva refuzului de a emite certificatul în conformitate cu articolul 67, se stabilește că refuzul a fost nejustificat. Certificatul emis de o instanță după soluționarea contestației nu echivalează cu o astfel de hotărâre.
47 Acest lucru a fost confirmat de Curte în ceea ce privește cererile de decizie preliminară adresate de instanțele austriece care examinau o cerere de înscriere în cartea funciară a unui contract de vânzare de bunuri imobile [Hotărârea din 14 iunie 2001, Salzmann (C‑178/99, EU:C:2001:331)] sau care se pronunțau cu privire la obligația de publicare a conturilor anuale și a raportului de gestiune [Hotărârea din 15 ianuarie 2002, Lutz și alții (C‑182/00, EU:C:2002:19)]. De asemenea, în ceea ce privește activitatea instanțelor italiene privind calificarea statutului unei societăți [Hotărârea din 19 octombrie 1995, Job Centre (C‑111/94, EU:C:1995:340)], precum și cererea de înscriere în pasiv a unei creanțe [Hotărârea din 19 aprilie 2012, Grillo Star Fallimento (C‑443/09, EU:C:2012:213)]. În ceea ce privește instanțele germane, acestea nu exercită funcții jurisdicționale atunci când se pronunță cu privire la desemnarea unui lichidator ulterior pentru patrimoniu [Ordonanța din 12 ianuarie 2010, Amiraike Berlin (C‑497/08, EU:C:2010:5)] sau cu privire la înscrierea transferului sediului social în registrul comerțului [Ordonanța din 10 iulie 2001, HSB‑Wohnbau (C‑86/00, EU:C:2001:394)].
48 A se vedea considerentul (20) al Regulamentului nr. 650/2012 și Hotărârea din 23 mai 2019, WB (C‑658/17, EU:C:2019:444), punctul 53.
49 În Hotărârea din 9 septembrie 2021, RK (Declinare de competență) (C‑422/20, EU:C:2021:718), Curtea a interpretat articolele 6 și 7 din Regulamentul nr. 650/2012 într‑o cauză a cărei notă de fond era (lipsa) de competență a instanțelor germane pentru a elibera un certificat național de moștenitor și, probabil, și un certificat european de moștenitor. În cadrul ședinței, guvernul german a invocat punctul 37 din această hotărâre pentru a susține că autoritatea germană care emite un certificat european de moștenitor este o instanță judecătorească în sensul articolului 267 TFUE. În opinia noastră, hotărârea se limitează la a clarifica o normă stabilită pentru a hotărî cu privire la succesiune, pe care articolul 64 din Regulamentul nr. 650/2012, pentru motivele pe care le expunem în următoarea notă de subsol, o extinde la emiterea certificatului european de moștenitor. Nu găsim, în această hotărâre, temei pentru concluzii de altă natură.
50 Utilizarea, în vederea emiterii certificatului, a acelorași criterii geografice care stau la baza competenței judiciare internaționale garantează că autoritatea emitentă, în majoritatea cazurilor, trebuie doar să consulte propria legislație pentru a verifica conformitatea (juridică) a elementelor pe care trebuie să le certifice. În plus, norma tinde să asigure, cu caracter general, că există o singură autoritate emitentă și, prin urmare, un singur certificat european de moștenitor; în cazul în care există mai multe certificate care, pentru a fi utilizate în scopuri diferite, includ anexe diferite, urmărește să asigure coerența între acestea. Permite, de asemenea, în același stat membru, coexistența cu instanțele judecătorești, pentru a soluționa problemele pe fond ale succesiunii și pentru a contesta, în funcție de hotărârile adoptate în acest sens, hotărârea de a elibera sau nu un certificat european de moștenitor.
51 Cauza NC și alții (Transfer al unui birou notarial) (C‑583/21-C‑586/21, EU:C:2023:872).
52 La punctul 50 din această Hotărâre, Curtea a stabilit că „nici competența notarilor spanioli de a elibera […] certificatele europene de moștenitor nu echivalează cu exercitarea unor astfel de prerogative. Reiese […] din articolul 67 alineatul (1) litera (a) din regulamentul menționat că certificatele respective nu pot fi eliberate dacă elementele care trebuie certificate fac obiectul unei contestații.”
53 Nici formularul-tip, publicat ca anexa 5 la Regulamentul de punere în aplicare nr. 1329/2014 în cele 24 de limbi oficiale ale Uniunii, nu face această precizare.
54 Astfel, în limbile spaniolă, germană și engleză: „son objeto de un recurso”, „anhängig sind” și, respectiv, „are being challenged”.
55 În versiunea în limba franceză, „si les éléments à certifier sont contestés”; în cea în limba portugheză, „forem objeto de contestação”; în cea italiană, „sono oggetto di contestazione”.
56 La momentul solicitării certificatului. Pentru același motiv, articolul 67 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) din Regulamentul nr. 650/2012 trebuie să includă și litigiile inițiate în cursul procedurii de emitere a certificatului.
57 Certificatul emis astfel ar fi afectat de precaritate chiar din momentul eliberării sale deoarece, în temeiul articolului 71 alineatul (2) din Regulamentul nr. 650/2012, ar trebui rectificat sau retras, inclusiv din proprie inițiativă dacă acest lucru este permis de dreptul intern, „în situația în care s‑a stabilit că certificatul sau anumite elemente din certificat nu corespund realității.”
58 Articolul 65 alineatul (3) litera (l) prevede: „no dispute is pending”, „aucun litige […] n’est pendant”, „kein Rechtsstreit in Bezug auf den zu bescheinigenden Sachverhalt anhängig ist”, „non vi sono controversie pendenti”, „nu există cauze pendinte referitoare la elementele care urmează să fie atestate”; iar articolul 67 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a): „the elements to be certified are being challenged”, „si les éléments à certifier sont contestés”, „wenn Einwände gegen den zu bescheinigenden Sachverhalt anhängig sind”, „gli elementi da certificare sono oggetto di contestazione”, „elementele care trebuie certificate fac obiectul unei contestații.”
59 Considerentul (67) al Regulamentului nr. 650/2012.
60 Considerentul (7) al Regulamentului nr. 650/2012 și Hotărârea Registrų centras, punctele 41 și 42.
61 În scopul limitat de a‑și forma o convingere cu privire la veridicitatea elementelor pe care le va certifica.
62 A se vedea în acest sens Hotărârea din 16 noiembrie 2023, NC și alții (Transfer al unui birou notarial) (C‑583/21-C‑586/21, EU:C:2023:872), al cărei punct 50 l‑am reprodus la nota de subsol 52 din prezentele concluzii.
63 Punctul 86 și următoarele din prezentele concluzii.
64 Reiterăm faptul că emiterea unui certificat european de moștenitor care reflectă conținutul unei hotărâri judecătorești anterioare privind fondul succesiunii nu trebuie să creeze confuzie în ceea ce privește natura documentului: a se vedea punctele 50-52 din prezentele concluzii.
65 Nu există o definiție a noțiunii de „hotărâre” în sensul articolului 67; prin urmare, deducem că reia definiția de la articolul 3 alineatul (1) litera (g) din Regulamentul nr. 650/2012.
66 Punctele 20 și 22 din observațiile Comisiei Europene („endgültige”, „bestands- beziehungsweise rechtskräftige[n]”) și punctul 33 din observațiile guvernului german [(„gegen die kein ordentlicher Rechtsbehelf (Artikel 42 EuErbVO) mehr eingelegt werden kann”]. În cadrul ședinței, guvernul spaniol a achiesat la această teză.
67 După cum a afirmat reprezentantul lui E.V.G.‑T. în cadrul ședinței, un certificat național precum cel emis în Germania la 24 iulie 2023 nu este o hotărâre definitivă.
68 Articolul 67 alineatul (1) din Regulamentul nr. 650/2012 și Hotărârea Registrų centras, punctul 46, care citează Hotărârea din 17 ianuarie 2019, Brisch (C‑102/18, EU:C:2019:34), punctul 30.
69 Hotărârea Registrų centras, punctul 45. Formularul constă într‑o copertă și anexe, care sunt sau nu obligatorii în funcție de scopul pentru care se solicită certificatul. Este prevăzută utilizarea de pagini suplimentare în cazul în care informațiile care trebuie furnizate se duplică sau se multiplică întrucât există mai mult de un solicitant al certificatului, mai mult de un reprezentant al solicitantului, mai mult de un act de dispoziție succesorală, mai mult de un regim matrimonial sau echivalent al solicitantului, mai mult de un moștenitor, legatar, executor testamentar sau administrator al patrimoniului succesoral.
70 Nu excludem faptul că a cunoaște raționamentele autorității emitente cu privire la probele furnizate de solicitant și la contestațiile altor persoane ar putea fi de interes pentru formularea căii de atac prevăzute la articolul 72 alineatul (1) din Regulamentul nr. 650/2012: contestând hotărârea autorității emitente (de a emite sau nu certificatul) se respinge, în mod indirect, evaluarea acesteia cu privire la aspectul dacă conținutul său a fost dovedit.
71 Orice adăugire la certificat subminează aspectul uniform al acestuia, care este tocmai ceea ce facilitează circulația sa în diferitele state membre.
72 A se compara cu articolul 46 alineatul (3) din Regulamentul nr. 650/2012. Persoana care dorește ca o hotărâre judecătorească pronunțată într‑un stat membru să fie recunoscută în alt stat membru trebuie în mod obligatoriu să prezinte o copie legalizată a acesteia. Doar astfel se poate efectua controlul (limitat) care, după caz, ar putea justifica refuzul recunoașterii în temeiul articolului 40.
73 După cum am semnalat, atestarea hotărârilor este prevăzută la articolul 46 alineatul (3) din Regulamentul nr. 650/2012. Anexa I la Regulamentul de punere în aplicare nr. 1329/2014 conține formularul în acest scop.