EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52013SC0204
COMMISSION STAFF WORKING DOCUMENT EXECUTIVE SUMMARY OF THE IMPACT ASSESSMENT Damages actions for breach of the EU antitrust rules Accompanying the proposal for a DIRECTIVE OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL on certain rules governing actions for damages under national law for infringements of the competition law provisions of the Member States and of the European Union
ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR SAMMANFATTNING AV KONSEKVENSBEDÖMNINGEN Skadeståndstalan vid brott mot EU:s konkurrensregler Åtföljande dokument till förslaget till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om vissa bestämmelser som reglerar skadeståndstalan enligt nationell lagstiftning för överträdelse av medlemsstaternas och Europeiska unionens konkurrensregler
ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR SAMMANFATTNING AV KONSEKVENSBEDÖMNINGEN Skadeståndstalan vid brott mot EU:s konkurrensregler Åtföljande dokument till förslaget till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om vissa bestämmelser som reglerar skadeståndstalan enligt nationell lagstiftning för överträdelse av medlemsstaternas och Europeiska unionens konkurrensregler
/* SWD/2013/0204 final */
ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR SAMMANFATTNING AV KONSEKVENSBEDÖMNINGEN Skadeståndstalan vid brott mot EU:s konkurrensregler Åtföljande dokument till förslaget till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om vissa bestämmelser som reglerar skadeståndstalan enligt nationell lagstiftning för överträdelse av medlemsstaternas och Europeiska unionens konkurrensregler /* SWD/2013/0204 final */
ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS
AVDELNINGAR SAMMANFATTNING AV KONSEKVENSBEDÖMNINGEN
Skadeståndstalan vid brott mot EU:s konkurrensregler Åtföljande dokument till förslaget till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV
om vissa bestämmelser som reglerar
skadeståndstalan enligt nationell lagstiftning för överträdelse av
medlemsstaternas och Europeiska unionens konkurrensregler
1. Inledning 1. Rätten enligt
EU-lagstiftningen till skadestånd vid konkurrensöverträdelser.
Artiklarna 101 och 102 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt
(EUF-fördraget) förbjuder konkurrensbegränsande avtal och missbruk av
dominerande ställning. Europeiska kommissionen ansvarar, tillsammans med
nationella konkurrensmyndigheter, för att genomdriva dessa förbud (offentlig
tillämpning). Samtidigt innebär fördragets bestämmelser att enskilda ges
rättigheter som nationella domstolar måste ta tillvara och åläggs skyldigheter
som de måste genomdriva (privat tillämpning). Till dessa hör rätten att
kräva ersättning för skada som lidits till följd av en överträdelse av EU:s
konkurrensregler. Domstolen har upprepade gånger sedan 2001 slagit fast att
alla enskilda, med hänsyn till EU-rätten, måste kunna begära ersättning för
sådan skada (domen i målet Courage, C-453/99 och målet Manfredi,
C-295–298/04). Mer än tio år senare kan de flesta som drabbas av en
överträdelse av konkurrensreglerna ännu inte, vare sig enskilt eller
kollektivt, effektivt utöva denna rätt till ersättning enligt
EU-lagstiftningen. Detta beror i hög grad på att det saknas lämpliga
nationella bestämmelser som reglerar skadeståndstalan. Och även om regler finns
är de så olika i olika medlemsstater att de leder till olika villkor både för
dem som gör sig skyldiga till och de som drabbas av det olagliga beteendet. 2. Offentlig
respektive privat tillämpning. Aktuell rättspraxis på nationell nivå
och EU-nivå belyser också att rätten till ersättning enligt EU-lagstiftningen
ibland kan stå i strid med en effektiv offentlig tillämpning av EU:s
konkurrensregler från kommissionens och de nationella konkurrensmyndigheternas
sida. Detta är fallet när den skadelidande vid en överträdelse av
konkurrensreglerna söker tillgång till information som en konkurrensmyndighet
har erhållit inom ramen för ett ”program för förmånlig behandling” (se nedan
under punkt 11). Enligt en dom som domstolen meddelade i juni 2011 (målet
Pfleiderer, C-360/09) vet de som eventuellt kan tänkas ansöka om förmånlig
behandling, på grund av avsaknaden av EU-regler på detta område, inte om de
uppgifter som de lämnar till en konkurrensmyndighet så småningom kommer att
lämnas ut till någon som lidit skada på grund av en överträdelse av
konkurrensreglerna. Detta kan försätta dem i en svagare position vad gäller
eventuella skadeståndsanspråk i förhållande till andra företag som inte
samarbetat med den berörda myndigheten. Rättslig oförutsebarhet kan skada
effektiviteten i program för förmånlig behandling på EU-nivå eller nationell
nivå och därmed en effektiv offentlig tillämpning för att bekämpa hemliga
karteller. 3. Syftet med
initiativet. Det aktuella initiativet om skadestånd vid
konkurrensöverträdelser har två huvudsyften: i) Att säkerställa ett effektivt
utövande av rätten till ersättning enligt EU-lagstiftningen. ii) Att reglera vissa viktiga aspekter av samspelet
mellan offentlig och privat tillämpning av EU:s konkurrensregler i syfte
att nå jämvikt mellan kommissionens och de nationella konkurrensmyndigheternas
tillämpning och skadeståndstalan inför nationella domstolar och därigenom uppnå
en effektiv tillämpning av EU:s konkurrensregler i alla avseenden. 2. Problem som behöver lösas 2.1. Att säkerställa ett effektivt
utövande av den rätt till ersättning som EU-lagstiftningen ger 4. Undanröjande av
hinder för effektiv ersättning. De flesta som drabbats av överträdelser
av EU:s konkurrensregler har ännu inte fått någon ersättning. Bortsett från en
upplevd brist på kunskap om tillbuds stående möjligheter ställs även de
skadelidande som vill få sitt ersättningskrav rättsligt prövat inför ett mycket
ogynnsamt risk-/nyttoförhållande på grund av processuella hinder och
kostnaderna för att väcka talan. Detta leder till att EU:s konkurrensregler
fungerar sämre och det är svårt att förena med den grundläggande rätten till
ett effektivt domstolsskydd i enlighet med EU:s stadga om de grundläggande
rättigheterna. I sin grönbok från 2005 om skadeståndstalan vid brott mot EG:s
antitrustregler identifierade kommissionen de viktigaste hindren för
effektiv ersättning. År 2008 antog kommissionen en vitbok om
skadeståndstalan vid brott mot EG:s antitrustregler med ett antal förslag till
hur dessa hinder ska kunna undanröjas och en effektiv privat tillämpning i
medlemsstaterna kunna säkerställas. 5. Offentliga samråd. I
det offentliga samrådet om vitboken och i två därpå följande offentliga samråd
välkomnades de föreslagna åtgärderna av det civila samhället och
institutionella parter, t.ex. Europaparlamentet och Europeiska ekonomiska och
sociala kommittén. Vidare har Europaparlamentet uttryckligen efterlyst
EU-lagstiftning om skadeståndstalan vid överträdelser av konkurrensreglerna. 6. Synpunkter från
berörda parter. I samband med de ovannämnda offentliga
samråden instämde berörda parter i kommissionens analys av ett antal viktiga
hinder som står i vägen för effektivare ersättning: ·
Potentiella rättssökande pekade på svårigheter med att få tillgång till den bevisning de
behöver för att kunna styrka sin sak. Skadeståndstalan vid överträdelser av
konkurrensreglerna är av den arten att det ofta krävs en ovanligt kostsam
faktaanalys och ekonomisk analys. Detta medför svårigheter för kärande när det
gäller tillgång till avgörande bevisning, som ofta hålls hemlig av svarandena.
Berörda parter har också påtalat bristen på tydliga regler om argumentet om
övervältring, det vill säga huruvida en svarande bör tillåtas att visa att
en direkt köpare har övervältrat ett pris som blivit högre till följd av en
kartell på sina egna kunder längre ned i försörjningskedjan. Bland andra
aspekter som kan ha en negativ inverkan på möjligheterna för att en talan ska
leda till önskat resultat är också preskriptionsfristerna av stor
betydelse, till exempel om det inte finns tillräckligt med tid för att väcka
talan efter det att en överträdelse har konstaterats. Kostnaderna för en åtgärd
kan öka betydligt när parterna, i avsaknad av enhetliga regler om bevisvärdet
hos sådana överträdelsebeslut, måste bevisa överträdelsen trots att den
redan har konstaterats av en nationell konkurrensmyndighet. Att beräkna den
skada som lidits är dessutom ofta en komplicerad och kostsam process som
kan påverka sannolikheten för att ett fall kommer att drivas. ·
Konsumenter och små och medelstora företag påverkas negativt av bristen på effektiva kollektiva
prövningsmöjligheter, som skulle göra det möjligt för många konsumenter
eller företag att framställa sina anspråk gemensamt och dela kostnader och
ansvar för rättsliga åtgärder. ·
Näringslivsorganisationerna välkomnar visserligen
de mål som kommissionen eftersträvar men varnar generellt för riskerna med
överdrivet processande, som förekommit inom andra jurisdiktioner, och
understryker behovet av skyddsmekanismer mot missbruk av ogrundad talan,
särskilt om anspråken drivs kollektivt. 7. Olika villkor på den
inre marknaden. Förutom de särskilda hinder som försvårar ett
effektivt utövande av rätten till ersättning enligt EU-lagstiftningen finns det
fortfarande mycket olikartade nationella bestämmelser som reglerar
skadeståndstalan vid konkurrensöverträdelser. Dessa olikheter har bara
förstärkts de senaste åren: det leder till ovisshet om rättsläget hos alla
berörda parter och kan hindra en effektiv privat tillämpning av
konkurrensreglerna, särskilt i gränsöverskridande mål. Det leder också till en betydande
snedvridning av konkurrensen på den inre marknaden, eftersom möjligheten
för de skadelidande att få ersättning och chansen för att skadevållarna ska
ställas till svars varierar beroende på var de är etablerade och var de kan
framställa sina anspråk. Detta illustreras av att väckandet av
skadeståndstalan vid konkurrensöverträdelser i nuläget är koncentrerat till tre
EU-jurisdiktioner: Förenade kungariket, Tyskland och Nederländerna.
Detta tyder på att de som väcker talan anser att de regler som gäller i dessa
länder är bättre lämpade för deras syften än reglerna i andra länder. Omvänt
verkat det vara svårare för dem som drabbats av överträdelser av
konkurrenslagstiftningen i övriga medlemsstater att på ett effektivt sätt utöva
sin rätt enligt EU-lagstiftningen till ersättning. Denna ojämna tillämpning
kan även leda till en konkurrensfördel för vissa företag som har brutit mot
artikel 101 eller 102 i EUF-fördraget och avskräcka från att utöva
etableringsrätten och friheten att tillhandahålla varor eller tjänster i
medlemsstater där rätten till ersättning tillgodoses på ett effektivare sätt. 8. Sannolika kostnader för
den nuvarande situationen. Kostnaden för ineffektiv privat tillämpning
av konkurrensreglerna beräknas uppgå till 23 miljarder euro, eller 0,18 %
av EU:s BNP 2012 — i form av ersättningar som skadelidande vid överträdelser
går miste om varje år i EU. Om detta problem åtgärdades skulle kostnaderna för
överträdelser av antitrustreglerna överföras från skadelidande till
skadevållare, och det skulle bli lättare att upptäcka snedvridning av
konkurrensen. När det gäller tillämpningen av artiklarna 101 och 102 i
EUF-fördraget generellt skulle den ökade risken för att hållas ansvarig för
olagligt beteende avskräcka från konkurrensbegränsande beteende (ökad
avskräckande verkan), med åtföljande fördelar för konsumenterna. 2.2. Samspelet mellan offentlig
och privat tillämpning av EU:s konkurrensregler 9. Definitioner.
Den offentliga tillämpningen av EU:s konkurrenslagstiftning är en fråga
för kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna, som har behörighet
att konstatera, bestraffa och förhindra överträdelser av EU:s konkurrensregler.
Den offentliga tillämpningen är också en fråga för domstolarna, som prövar
beslut som fattats av konkurrensmyndigheterna. Den privata tillämpningen
gäller verkställighet av samma regler genom väckande av talan vid nationella
domstolar. I avsaknad av EU-lagstiftning på området regleras den privata
tillämpningen nästan uteslutande av nationell civilrätt. Den privata
tillämpningen kan i grova drag delas in i tre typer av fall: i) Ersättning för skada som uppstått som en
följd av en överträdelse av EU:s konkurrensregler (skadeståndstalan), ii) Uppmaningar att upphöra med beteenden
som innebär en överträdelse av EU:s konkurrensregler (förbudsförelägganden). iii) Ogiltigförklaring av
kontraktsbestämmelser som strider mot EU:s konkurrensregler. 10. Komplementaritet och
samspel mellan offentlig och privat tillämpning. Den
offentliga och privata tillämpningen är kompletterande verktyg för en effektiv
tillämpning av artiklarna 101 och 102 i EUF-fördraget. Privat talan kan väckas
vid en domstol utan tidigare beslut av en konkurrensmyndighet (fristående
åtgärder). Skadeståndstalan vid konkurrensöverträdelser väcks oftast när en
konkurrensmyndighet har konstaterat en överträdelse av EU:s konkurrensregler (uppföljningsåtgärder).
Det resulterande samspelet mellan offentlig och privat tillämpning gäller
följande viktiga aspekter: i) Tillgång till information som innehas av
konkurrensmyndigheterna. ii) Den bindande
verkan av överträdelsebeslut. iii) Preskriptionstider för väckande av
skadeståndstalan. 11. En viktig fråga:
utlämnande av handlingar som omfattas av förmånlig behandling. För att
upptäcka och bestraffa hemliga karteller erbjuder konkurrensmyndigheterna
skadevållare bötesbefrielse eller nedsatt bötesbelopp i utbyte mot att de
samarbetar. Dessa ”program för förmånlig behandling” är ett mycket effektivt
verktyg i händerna på verkställande myndigheter. Skadelidande som drabbats av
samma överträdelse kan behöva den information som skadevållare har lämnat
frivilligt genom att använda den som bevis och få ersättning. I det aktuella
Pfleiderer-målet hade parter som ville väcka talan om skadestånd mot kartellen
i fråga begärt att få tillgång till den tyska konkurrensmyndighetens akt om
förmånlig behandling. Den tyska domstolen frågade EU-domstolen om utlämnandet
av information som omfattas av förmånlig behandling strider mot EU:s
lagstiftning. I sin dom från 2011 slog EU-domstolen fast att det i avsaknad av
EU-lagstiftning på området ankommer på den nationella domstolen att från fall
till fall och i enlighet med nationell lagstiftning fastställa på vilka villkor
utlämnande av information som gäller förmånlig behandling till personer som
drabbats av en överträdelse av konkurrenslagstiftningen måste tillåtas eller
avslås. Denna dom följdes av betydande osäkerhet om vilka kategorier av
handlingar som får lämnas ut. En sådan osäkerhet är inte bara till skada för de
berörda parterna i skadeståndsmål, utan kan också mer specifikt avskräcka
kartelldeltagare från att samarbeta med kommissionen och de nationella
konkurrensmyndigheterna inom ramen för sina program för förmånlig behandling
och inverka negativt på kampen mot karteller, som till stor del är beroende av
ansökningar om förmånlig behandling. En svagare kartellbekämpning skulle samtidigt
försvaga den avskräckande effekt som den offentliga tillämpningen av
konkurrensreglerna har. 12. Liknande problem uppstår vid förlikning,
där parterna medger att de har deltagit i en kartell i utbyte mot ett förenklat
förfarande och nedsatta böter. Osäkerheten vad gäller utlämnandet av handlingar
ur en konkurrensmyndighets ärendeakt som gäller dessa förfaranden kan avskräcka
företag från att samarbeta med konkurrensmyndigheterna inom ramen för ett
förlikningsförfarande. Slutligen kan utlämnandet av handlingar ur en
konkurrensmyndighets ärendeakt under pågående utredning äventyra sådana
utredningar och därmed konkurrensmyndigheternas möjligheter att bestraffa
överträdelser av EU:s konkurrensregler. 3. De tillgängliga alternativen
13. Fastställande av tänkbara
alternativ. För att avhjälpa de problem som beskrivs ovan, främja
en effektiv rätt till ersättning för skadelidande vid överträdelser av
artiklarna 101 och 102 i EUF-fördraget och uppnå en optimal balans mellan
offentlig och privat tillämpning har fyra alternativ beaktats. De har
valts ut på grundval av den bedömning som gjordes för vitboken och som
sammanfattas i en bilaga till konsekvensbedömningen. De åtgärder som uteslöts
redan i vitboken på grund av ett oproportionerligt kostnads-/nyttoförhållande
har inte övervägts på nytt. Två exempel på sådana förkastade alternativ är
flerfaldiga skadestånd (med karaktär av sanktionsåtgärd) och ett omfattande
system för utlämnande av bevis före rättegång. Dessutom omfattar alla
alternativ till EU-åtgärder (alternativ 2, 3 och 4) en icke-bindande rättslig
ram för beräkning av skadestånd vid konkurrensöverträdelser. Denna
icke-bindande vägledning om en av de mest komplicerade och kostsamma frågorna
för samtliga parter i tvister som gäller skadestånd vid konkurrensöverträdelser
understöddes nästan enhälligt av berörda parter, både i det offentliga samrådet
om vitboken och i ett samråd efter offentliggörandet av ett utkast till
vägledning 2011. 14. Alternativ 1 — Ingen
EU-åtgärd (utgångsscenario). Det första alternativet i rapporten är
utgångsscenariot, som inte medför några åtgärder alls på EU-nivå. Detta
omfattade en granskning av nuläget samt den troliga utvecklingen i avsaknad av
EU-åtgärder (framtidsanalys). 15. Alternativ
2 — Bindande rättsakt som grundar sig på vitboken (inklusive särskilda system
för kollektiv prövning). Det andra alternativet innebär att ett
rättsligt bindande instrument som omfattar de åtgärder som kommissionen lade
fram i sin vitbok, bland annat ett konkurrensspecifikt system för kollektiv prövning
som skulle göra det möjligt för konsumenter och små och medelstora företag att
väcka gemensam talan. Ett sådant instrument skulle omfatta följande: Regler om
proportionellt utlämnande av särskilt angivna beviskategorier, begränsat ansvar
för sökande som beviljats bötesbefrielse, bindande verkan av nationella
konkurrensmyndigheters slutliga överträdelsebeslut, möjligheten för den
överträdande parten att åberopa argumentet om övervältring för att visa att den
som yrkar skadestånd har övervältrat det olagliga överpriset på sina egna
kunder, underlättande av bevisbördan för en indirekt köpare vad gäller
omfattningen av en sådan övervältring, och en särskild preskriptionsfrist för
skadeståndstalan vid konkurrensöverträdelser. 16. Alternativ 3 —
Reglering av samspelet mellan offentlig och privat tillämpning. Det
tredje alternativet består av ett bindande instrument som innebär att man av
hänsyn till utvecklingen på nationell nivå och EU-nivå ändrar vitbokens förslag
i två avseenden: Genom att hänvisa till en separat övergripande EU-strategi
för kollektiv prövning i stället för att reglera en sektorspecifik
mekanism. och genom att införa begränsningar vad gäller tillgången till
bevis för att verktygen för offentlig tillämpning ska vara effektiva. Dessa
två övergripande förändringar har det gemensamt att båda i viss mån minskar de
fördelar i form av effektiv ersättning som främjas av alternativ 2 i syfte att
uppnå ytterligare policyrelaterade mål, det vill säga en övergripande strategi
när det gäller kollektiv prövning, såsom Europaparlamentet och en del berörda
parter har föreslagit, särskilt vad gäller bättre skydd för offentlig
tillämpning efter domstolens dom. Detta alternativ har således specifikt
utformats för att bedöma om förlusten av fördelar när det gäller effektiv
ersättning uppvägs av lägre rättegångskostnader och/eller en optimerad balans
mellan offentlig och privat tillämpning. Närmare bestämt skiljer sig alternativ
3 från alternativ 2 på följande punkter: ·
När det gäller skyddet av verktyg för offentlig
tillämpning skyddar alternativ 2 endast företagsredogörelser för förmånlig
behandling från att utlämnas i skadeståndsmål. Alternativ 3 omfattar även skydd
från utlämnande av förlikningsinlagor och begränsar utlämnandet medan
konkurrensmyndigheter bedriver sina utredningar. Det planerade skyddet för
verktyg för offentlig tillämpning skulle inte göra det orimligt svårt för dem
som drabbas av en överträdelse av konkurrensreglerna att få ersättning för
liden skada, på grund av den begränsade räckvidden av ett sådant skydd. Skyddet
är därför förenligt med rätten till ett effektivt domstolsskydd enligt EU:s
stadga om de grundläggande rättigheterna. ·
Vad gäller beräkning av skada vid
konkurrensöverträdelser omfattar alternativ 3 — i motsats till alternativ 2
— en motbevisbar presumtion som avser skada till följd av överprissättning i
kartellärenden. Denna presumtion grundar sig på resultatet av en extern studie,
som utmynnade i slutsatsen att 93 % av de karteller som undersökts har
orsakat skada. Denna åtgärd har införts för att mildra effekten av sökande
som har en mer begränsad tillgång till vissa typer av bevis, som likväl kan ha
varit användbara för att bevisa den skada som orsakats av en kartell. Av samma
skäl omfattar alternativ 3 en regel om att den erforderliga bevisnivån inte får
göra det praktiskt omöjligt eller alltför svårt att ta till vara kärandens rätt
till skadestånd. Detta alternativ innebär att medlemsstaterna bör göra det
möjligt för domstolen att uppskatta skadans omfattning. ·
Vad gäller kollektiv prövning innehåller
alternativ 3 inga konkurrensspecifika åtgärder. I detta alternativ erkänns
särdragen i tillämpningen av EU:s konkurrensregler och möjligheten till
särskilda regler, men det baseras samtidigt på en separat, men övergripande,
strategi för kollektiv prövning, genom initiativ som kännetecknas av ett
bredare tillämpningsområde. ·
Slutligen omfattar alternativ 3 åtgärder som avser tvistlösning
i godo, som är avsedda att motverka avsaknaden av särskilda kollektiva
prövningsmekanismer genom att underlätta andra kostnadseffektiva förfaranden
för parterna. Med dessa åtgärder kan man undanröja hinder som avhåller från
alternativ tvistlösning för att kompensera för skada som orsakats av en
överträdelse av EU:s konkurrensregler. 17. Alternativ 4 — icke-bindande
EU-initiativ. Det fjärde alternativet (alternativ 4) består av ett
icke-bindande instrument som rekommenderar medlemsstaterna att genomföra de
åtgärder som föreslås i alternativ 3. 4. Förstahandsalternativet 18. Effekterna av de fyra
alternativen har bedömts i förhållande till följande fördelar och kostnader: –
Alternativ är fördelaktigare om de (1)
garanterar full ersättning för hela skadan, (2)
effektivt skyddar den offentliga tillämpningen och
skapar jämvikt med skadeståndstalan inom en övergripande effektiv tillämpning
av artiklarna 101 och 102 i EUF-fördraget, (3)
ökar medvetenheten, verkställigheten, den
avskräckande effekten och den rättsliga förutsebarheten, (4)
möjliggör bättre tillgång till rättslig prövning, (5)
leder till ett effektivare utnyttjande av rättsväsendet,
till exempel genom att missbruk av rättstvister och oberättigade anspråk kan
undvikas, (6)
skapar mer likvärdiga villkor i Europa för såväl
konsumenter som företag, (7)
har en positiv inverkan på konsumentvälfärd och små
och medelstora företag, och (8)
främjar ekonomisk tillväxt och innovation. –
På kostnadssidan granskas i rapporten effekten på (1)
rättegångskostnader, (2)
administrativ börda, (3)
kostnader för felaktigheter (dvs. eventualiteten
att nationella domstolar fattar ett felaktigt beslut), och (4)
kostnaderna för att införliva de föreslagna
åtgärderna i det nationella rättssystemet. 19. Efter en bedömning av
kostnaderna för och fördelarna med de fyra olika alternativen konstateras i
rapporten att de uppställda målen uppnås bäst till lägsta möjliga kostnader med
alternativ 3. En schematisk översikt över bedömningen ges nedan, tillsammans
med de viktigaste resultat som redovisas i rapporten. Tabell (konsekvensbedömning): Sammanfattning av effekterna av alternativen 1–4 Fördelar som uppnås/problem som åtgärdas || Effekt jämfört med utgångsläget (0 till + + +) Alternativ 1 || Alternativ 2 || Alternativ 3 || Alternativ 4 1. Full ersättning || 0 || + + + || + + || 0 / + 2. Skydd för effektiv offentlig tillämpning || 0 || + + || + + + || 0 / + 3. Ökad medvetenhet, avskräckande effekt, verkställighet och rättslig förutsebarhet || 0 || + + + || + + + || 0 / + 4. Tillgång till rättslig prövning || 0 || + + + || + + + || 0 / + 5. Effektiv användning av rättsväsendet || 0 || + + + || + + || 0 / + 6. Mer likvärdiga villkor || 0 || + + + || + + + || 0 / + 7. Positiv effekt för små och medelstora företag och konsumenter || 0 || + + + || + + || 0 / + 8. Främjar ekonomisk tillväxt och innovation || 0 || + + || + + || 0 Kostnader || Effekt jämfört med utgångsläget (0 till — — -) Alternativ 1 || Alternativ 2 || Alternativ 3 || Alternativ 4 1. Rättegångskostnader || 0 || - - || - || 0 / — - 2. Administrativ börda || 0 || - - || - || 0 / - 3. Kostnader för felaktigheter || 0 || - || 0 / - || 0 / - 4. Genomförandekostnader || 0 || - - || - || 0 / - 20. Preferens för
bindande åtgärder på EU-nivå. Man föredrog alternativ som omfattar
åtgärder på EU-nivå. Orsakerna är följande: –
När det gäller att optimera samspelet mellan
offentlig och privat tillämpning av EU:s konkurrensregler råder det allt större
enighet om att detta hanteras bättre på EU-nivå, särskilt på grund av de nära
förbindelserna mellan kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna. –
När det gäller att förbättra de processuella
förutsättningarna för att skadelidande vid konkurrensöverträdelser ska få
ersättning har erfarenheterna under senare år visat att endast mycket få
medlemsstater tar initiativ till lagstiftning i detta avseende överhuvudtaget i
avsaknad av EU-lagstiftning. I den mån åtgärder vidtas omfattar de endast en
del av de hinder som kommissionen identifierat i sin grön- och vitbok, och
dessa initiativ har gjort rättsläget ännu brokigare. 21. Utan EU-åtgärder kommer de
rådande skillnaderna mellan de olika nationella lagstiftningarna om
skadeståndstalan att kvarstå. Detta är problematiskt med tanke på
effektiviteten av en skadeståndstalan. Det skulle också innebära att den inre
marknaden förblir splittrad vad gäller nivån på det rättsliga skyddet och kunna
uppmuntra till ”forum shopping” (vilket i regel är till nackdel för små och
medelstora företag och konsumenter, som är mindre rörliga). Det kan också leda
till mer komplicerade och därmed kostsamma förfaranden, särskilt i
gränsöverskridande mål. Utgångsscenariot 1 (inga åtgärder på EU-nivå) har
därmed kunnat uteslutas. På motsvarande sätt har preferensen för bindande
åtgärder på EU-nivå i stället för ”mjuk lagstiftning” lett till att alternativ
4 uteslutits. 22. Preferens för en
separat, men övergripande, strategi för kollektiv prövning. Mot
bakgrund av det offentliga samrådet och särskilt Europaparlamentets resolution
av den 2 februari 2012 framstår en övergripande strategi i dagsläget som mer
ändamålsenlig än en konkurrensspecifik lösning. Detta beror främst på att
konkurrenslagstiftningen inte är det enda delområde inom EU-rätten där spridd
skada ofta förekommer och där det är svårt för konsumenter och små och
medelstora företag att få skadestånd för den skada de lidit. Liknande problem
(höga rättegångskostnader jämfört med den individuella skadan) finns på andra
rättsområden, till exempel på konsumenträttens eller miljörättens område. De
grundläggande principer som är tillämpliga på kollektiv prövning kan i stor
utsträckning vara gemensamma för alla dessa rättsområden. Ett övergripande
initiativ kan också främja överensstämmelse mellan de områden där kollektiva
prövningsmöjligheter anses nödvändiga. Om specifika bestämmelser emellertid
anses vara nödvändiga med avseende på konkurrenslagstiftningen skulle de kunna
tas med i ett särskilt kapitel i det övergripande instrumentet eller i
efterföljande separata rättsliga instrument. 23. En preferens för ett
mer välavvägt system för offentlig och privat tillämpning. Både
alternativ 2 och 3 uppfyller till stor del de policyrelaterade målen i
initiativet om skadestånd vid konkurrensöverträdelser, eftersom man i båda
alternativen åtgärdar de största hinder som för närvarande står i vägen för en
effektiv ersättning till dem som drabbats av överträdelser av
konkurrensreglerna, med hänsyn tagen till europeiska rättstraditioner. Båda
alternativen ger också garantier för att missbruk av rättstvister och
oberättigade anspråk kan undvikas. De har därmed en positiv inverkan på den
grundläggande rätten till ett effektivt domstolsskydd som fastställs i EU:s
stadga om de grundläggande rättigheterna. 24. Alternativ 2 är något
starkare när det gäller att säkerställa full ersättning för hela den skada som
lidits. Alternativ 3 innebär dock generellt ett mer balanserat system. Det
erbjuder överlag bättre möjligheter att få tillgång till bevisning, samtidigt
som det erbjuder ett starkare skydd för en effektiv offentlig tillämpning genom
att skydda fler handlingar ur konkurrensmyndigheternas ärendeakter. Samtidigt
som detta mål tillgodoses genom skyddsåtgärder är alternativet fortfarande en
förbättring när det gäller att åtgärda informationsasymmetri av det slag som
påpekats av berörda parter i samband med de offentliga samråden. Införandet av
en motbevisbar presumtion med avseende på förekomsten av skada till följd av
överprissättning i kartellärenden och möjligheten att göra en uppskattning av
skadans omfattning gör det mer sannolikt att ersättning för skada ska kunna
erhållas. 25. När det gäller andra åtgärder,
till exempel argumentet om övervältring, preskriptionsfrister och bindande
verkan av beslut som fattats av nationella konkurrensmyndigheter, finns det
ingen skillnad mellan alternativ 3 och 2. I länder som har liknande bestämmelser
utgör de ett betydelsefullt incitament för de om väcker talan. Om de
tillämpades på EU-nivå skulle de öka chansen för effektiv ersättning till
skadelidande vid konkurrensöverträdelser och bidra till att uppnå målen för det
aktuella initiativet (ersättning, möjlighet till rättslig prövning samt
garantier för mer likvärdiga villkor). Särskilt den bindande verkan av
nationella konkurrensmyndigheters beslut garanterar en effektivare användning
av rättsväsendet. 26. Kostnader.
I kostnadshänseende är alternativ 3 bättre än alternativ 2.
Rättegångskostnaderna minskar genom att man inför en motbevisbar presumtion med
avseende på beräkningen av skada och underlättar tvistlösning i godo. Även
kostnaderna för felaktigheter och genomförandekostnaderna är lägre i alternativ
3, främst därför att man i detta alternativ inte planerar att införa någon
sektorspecifik ram för kollektiv prövning. Slutligen skulle ett starkare skydd
för offentlig tillämpning enligt alternativ 3 minska den administrativa bördan. 5. Slutsats 27. Alternativ 3 ansågs vara det
bästa alternativet för att uppnå målen för initiativet om skadestånd vid
konkurrensöverträdelser. Sammanfattning av innehållet i det
föreslagna alternativet Full ersättning || Varje skadelidande part (både direkta och indirekta köpare) kan göra anspråk på full ersättning för den skada de lidit till följd av en överträdelse av artikel 101 eller 102 i EUF-fördraget. Full ersättning omfattar ersättning för faktisk förlust och utebliven vinst, plus ränta. Utlämnande av bevis || Förstahandsalternativet omfattar ett system för utlämnande av särskilt angivna beviskategorier mellan parterna i en skadeståndstalan som väckts på grund av en konkurrensöverträdelse. Dessutom omfattar detta alternativ skyddsåtgärder när det gäller utlämnande av handlingar ur en konkurrensmyndighets ärendeakt. Begränsat ansvar för det företag som befriats från böter || För att kommissionens och de nationella konkurrensmyndigheternas program för förmånlig behandling ska fortsätta att vara attraktiva är det bötesbefriade företagets ansvar begränsat till dess andel av den skada som orsakats. Det företag som beviljats bötesbefrielse bör förbli fullt ansvarigt när de skadelidande parterna inte kan få ersättning från övriga företag som varit delaktiga i överträdelsen. Bindande verkan av nationella konkurrensmyndigheters beslut || Nationella domstolar som behandlar skadeståndsmål är bundna av nationella konkurrensmyndigheters beslut som fastställer en överträdelse av EU:s konkurrensregler. Preskriptionsfrister || Preskriptionsfrister bör inte försämra rätten till full ersättning. Dessutom bör skadelidande effektivt kunna väcka skadeståndstalan efter ett slutligt beslut av en konkurrensmyndighet. Övervältring av kostnaderna för överprissättning || Svaranden kan åberopa argumentet om övervältring mot ett anspråk som framställts av den direkta köparen. Omvänt, för att underlätta anspråk som framställs av indirekta köpare, görs det lättare att bevisa att kostnaderna för överprissättning har övervältrats till deras nivå. Presumtion om skada || De som lidit skada på grund av en kartell kommer att kunna förlita sig på en motbevisbar presumtion om att en kartell leder till skada på grund av överprissättning. Vidare får krav i nationell lagstiftning på att den skada som lidits ska beräknas inte göra det praktiskt omöjligt eller alltför svårt för en kärande att få ersättning. Tvistlösning i godo || Tvistlösning i godo underlättas eftersom det kan vara ett snabbare och billigare alternativ till rättegång.