EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52013PC0482
Proposal for a COUNCIL DECISION authorising Member States to ratify, in the interests of the European Union, the Arms Trade Treaty
Förslag till RÅDETS BESLUT om bemyndigande för medlemsstaterna att i Europeiska unionens intresse ratificera vapenhandelsfördraget
Förslag till RÅDETS BESLUT om bemyndigande för medlemsstaterna att i Europeiska unionens intresse ratificera vapenhandelsfördraget
/* COM/2013/0482 final - 2013/0225 (NLE) */
Förslag till RÅDETS BESLUT om bemyndigande för medlemsstaterna att i Europeiska unionens intresse ratificera vapenhandelsfördraget /* COM/2013/0482 final - 2013/0225 (NLE) */
MOTIVERING 1. BAKGRUND 1.1 Inledning Genom Förenta nationernas resolution 61/89, antagen
2006, inleddes processen med att ta fram ett fördrag om internationell handel
med konventionella vapen, kallat vapenhandelsfördraget. Målet var att
ingå ett rättsligt bindande fördrag för att få den lagliga handeln med
konventionella vapen att bli mer ansvarskännande genom att föreskriva höga
gemensamma internationella krav på import, export och överlåtelser. Intensiva förberedelser
genomfördes 2007 och 2009, och de följdes av en första FN-konferens om
fördraget i New York den 2–27 juli 2012. Även om konferensen inte utmynnade i
samförstånd ledde den till ett första utkast till fördrag. Vid den senaste FN-konferensen i mars 2013 sågs
utkastet över, men trots det kunde inget samförstånd nås då tre stater avvisade
ordförandens förslag. Fördraget antogs slutligen med kvalificerad majoritet den
2 april 2013. Merparten av FN-medlemmarna enades om den 3 juni 2013 som
den dag då fördraget kunde börja undertecknas. 1.2 EU:s befogenheter Enligt bestämmelserna om yttre befogenheter i
artikel 3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt rör
vapenhandelsfördraget frågor som omfattas av unionens exklusiva befogenheter. I vapenhandelsfördraget stadgas bl.a. om
åtgärder (som import- och exportkontroller) som omfattas av unionens gemensamma
handelspolitik. På detta område
träffar vapenhandelsfördraget EU-rättsliga områden där lagstiftningen redan
nått en långt framskriden punkt. Dessutom är följande inremarknadsrelaterade
EU-sekundärrättsakter relevanta: a) Europaparlamentets och
rådets direktiv 2009/43/EG av den 6 maj 2009 om förenkling av villkoren för
överföring av försvarsrelaterade produkter inom gemenskapen, b) rådets
direktiv 91/477/EEG av den 18 juni 1991 om kontroll av förvärv och innehav av
vapen samt c) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 258/2012 av den
14 mars 2012 om genomförande av artikel 10 i FN:s protokoll om olaglig
tillverkning av och handel med eldvapen, delar till eldvapen och ammunition,
bifogat till Förenta nationernas konvention mot gränsöverskridande organiserad
brottslighet (FN:s protokoll om skjutvapen), och om införande av
exporttillstånd, import- och transiteringsåtgärder för skjutvapen, delar till
skjutvapen och ammunition. Eftersom vapenhandelsfördraget rör frågor som
omfattas av EU:s exklusiva befogenheter kan inte medlemsstaterna självständigt
besluta om att underteckna och ratificera fördraget. De kan endast göra det i
unionens intresse efter bemyndigande av rådet på förslag av kommissionen. 1.3 Närmare om
vapenhandelsfördraget och dess räckvidd Vapenhandelsfördragets syfte är att bidra till
internationell och regional fred, säkerhet och stabilitet genom att reglera den
internationella handeln med konventionella vapen och utplåna olaglig vapenhandel.
I fördraget uppställs krav på överlåtelse av konventionella vapen, och de
fördragsslutande parterna åläggs att se över all vapenexport för att se till
att konventionella vapen och ammunition inte används för bl.a. övergrepp mot de
mänskliga rättigheterna, terrorism eller brott mot humanitär rätt. I fördraget stadgas om bedömningar av
vapenöverlåtelser och åtgärder för att förhindra att konventionella vapen
avleds från importerande och exporterande stater. Dessutom ökas insynen i
vapenhandeln genom att fördraget uppmuntrar registerhållning och rapportering
till sekretariatet och andra fördragsslutande stater. Fördraget omfattar
följande kategorier av konventionella vapen: stridsvagnar, pansarstridsfordon, grovkalibrigt
artilleri, stridsflygplan, attackhelikoptrar, krigsfartyg, missiler och
missilramper samt handeldvapen och lätta vapen. Fördraget omfattar även
tillhörande ammunition, delar och komponenter. 1.4 Konsekvenser för EU-rätten Vapenhandelsfördraget kan påverka eller ändra
räckvidden för gemensamma EU-regler. Därför har rådet i
bilagan till beslut …/2013 om bemyndigande för
kommissionen att förhandla om vapenhandelsfördraget i de frågor som omfattas av
unionens befogenheter fastställt följande förhandlingsdirektiv: 1. Vapenhandelsfördraget
får inte innehålla någon bestämmelse som hindrar medlemsstaterna från att
tillämpa a) rådets direktiv 91/477/EEG av den 18 juni
1991 om kontroll av förvärv och innehav av vapen, i ändrad lydelse, b) rådets direktiv 93/15/EEG av den 5 april
1993 om harmonisering av bestämmelserna om utsläppande på marknaden och
övervakning av explosiva varor för civilt bruk, i ändrad lydelse, och d) Europaparlamentets och rådets direktiv
2009/43/EG av den 6 maj 2009 om förenkling av villkoren för överföring av
försvarsrelaterade produkter inom gemenskapen, i ändrad lydelse. 2. Vapenhandelsfördraget
får inte innehålla någon bestämmelse som inskränker den fria rörligheten för
varor, personer, tjänster eller kapital på den inre marknaden i unionen, om
inte inskränkningen är särskilt motiverad enligt artikel 36,
45.3, 52.1, 65 eller 346 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. 3. Alla åtgärder i fördraget som
inskränker export från, import till eller transitering genom unionen ska vara
förenliga med tillämpliga EU-rättsliga bestämmelser, särskilt a) rådets förordning (EG) nr 260/2009 av den
26 februari 2009 om gemensamma importregler, b) rådets förordning (EG) nr 1061/2009 av
den 19 oktober 2009 om upprättandet av gemensamma exportregler, c) Europaparlamentets och rådets förordning
(EU) nr 258/2012 av den 14 mars 2012 om genomförande av artikel 10 i FN:s
protokoll om olaglig tillverkning av och handel med eldvapen, delar till
eldvapen och ammunition, bifogat till Förenta nationernas konvention mot
gränsöverskridande organiserad brottslighet (FN:s protokoll om skjutvapen), och
om införande av exporttillstånd, import- och transiteringsåtgärder för
skjutvapen, delar till skjutvapen och ammunition, samt d) Europaparlamentets och rådets direktiv
2009/43/EG av den 6 maj 2009 om förenkling av villkoren för överföring av
försvarsrelaterade produkter inom gemenskapen, i ändrad lydelse. Dessa olika EU-rättsakter ingår i EU:s
regelverk och det är därför väsentligt att de inte ifrågasätts genom att
vapenhandelsfördraget antas. Då fördraget inte har någon klausul om regionala
integrationsorganisationer är det särskilt viktigt att se till att
inremarknadsreglerna garanteras. Därför gjordes en ingående bedömning enligt
rådets förhandlingsdirektiv på dessa områden, som visade att det finns ett
antal bestämmelser i vapenhandelsfördraget (artiklarna 6, 7, 9 och 26) som
gör det förenligt med EU-rätten. Under alla omständigheter kan eventuella problem
med förenligheten lösas genom artikel 26.1, där det stadgas att
tillämpningen av fördraget inte ska inverka på de fördragsslutande staternas
åtaganden enligt befintliga eller framtida internationella överenskommelser som
de är part i, om dessa åtaganden är förenliga med fördraget. Europeiska unionen kan inte själv bli part i
vapenhandelsfördraget, eftersom endast fördragsslutande stater får det enligt
den nuvarande lydelsen. Fördraget kan dock ändras, och EU kan senare bli part i
fördraget om de fördragsslutande parterna beslutar om det med tre fjärdedels
majoritet. 1.5 Ratificering Europeiska unionen som sådan kan inte ratificera
vapenhandelsfördraget. Eftersom fördraget dock delvis omfattas av EU:s exklusiva
befogenheter och delvis av medlemsstaternas, måste EU-institutionerna och
medlemsstaterna göra allt för att samarbeta kring ratificeringen av fördraget
och se till att de åtaganden som följer av det genomförs. Med tanke på medlemsstaternas avsikt att
underteckna fördraget den 3 juni 2013 har kommissionen prioriterat utarbetandet
och antagandet av ett rådsbeslut om bemyndigande för medlemsstaterna att
underteckna fördraget beträffande de frågor som omfattas av unionens exklusiva
befogenhet. På grundval av kommissionens förslag antog rådet ett sådant beslut
den 27 maj 2013, vilket innebär att när en medlemsstat undertecknar
vapenhandelsfördraget får den förklara att den kommer att tillfälligt tillämpa
artikel 6 och artikel 7 i vapenhandelsfördraget i väntan på att det träder i
kraft. En sådan förmåga att avge en förklaring om tillfällig tillämpning
förblir giltig vid ratificeringsstadiet för de EU-medlemsstater som inte avgett
någon förklaring om tillfällig tillämpning när de undertecknade vapenhandelsfördraget.
Som nästa steg, för att stödja ett snabbt genomförande av
vapenhandelsfördraget, lägger kommissionen nu fram ett förslag till rådets
beslut om bemyndigande för medlemsstaterna att ratificera fördraget beträffande
de frågor som omfattas av unionens exklusiva befogenhet. Beslutet kräver
Europaparlamentets godkännande innan det kan antas av rådet. 1.6 Slutsatser Det är väsentligt att man stänger till den
lucka som den oreglerade världshandeln med konventionella vapen utgör, och
bistår utvecklingen av fredsuppbyggande och humanitära satsningar. Genom att
vapenhandelsfördraget upprättar gemensamma, rättsligt bindande normer för
import, export och överlåtelse av konventionella vapen blir vapenhandeln mer
ansvarskännande och öppnare, vilket är ett mål som både Europaparlamentet,
rådet och kommissionen ställer sig bakom. Det kan stärka världsfreden och den
globala säkerheten. Olaglig eller illa reglerad handel med konventionella vapen
släcker liv – mer än 740 000 män, kvinnor och barn dör varje år till följd
av väpnat våld. Därför är det av yttersta vikt att vapenhandelsfördraget snabbt
träder i kraft, och det är därför oerhört viktigt att medlemsstaterna ratificerar
fördraget så snart som möjligt. 2. RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER
OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR Ej tillämpligt. 3. FÖRSLAGETS RÄTTSLIGA UTFORMNING Artikel 1 Eftersom EU inte kan bli part i fördraget
bemyndigas medlemsstaterna genom denna artikel att ratificera fördraget beträffande
de frågor där unionen har exklusiva befogenheter. Artikel 2 Beslutets syfte är att bemyndiga medlemsstaterna
att bli bundna av fördraget beträffande de frågor där unionen har exklusiva
befogenheter och därför riktas detta beslut till dem. 4. BUDGETKONSEKVENSER Förslaget påverkar inte unionens budget. 2013/0225 (NLE) Förslag till RÅDETS BESLUT om bemyndigande för medlemsstaterna att i
Europeiska unionens intresse ratificera vapenhandelsfördraget EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DETTA BESLUT med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 114 och 207.3
jämförda med artikel 218.5, med beaktande av Europeiska kommissionens
förslag, med beaktande av Europaparlamentets
godkännande[1],
och av följande skäl: (1) Den 11 mars
2013 bemyndigade rådet kommissionen att förhandla om vapenhandelsfördraget inom
ramen för Förenta nationerna i de frågor som omfattas av unionens exklusiva
befogenhet. (2) Den 2
april 2013 antog Förenta nationernas generalförsamling texten till
vapenhandelsfördraget[2].
Generalförsamlingen uppmanade också generalsekreteraren, i egenskap av
depositarie för fördraget, att öppna det för undertecknande den 3 juni 2013 och
uppmanade alla stater att överväga undertecknande och därefter, i enlighet med
sina respektive konstitutionella förfaranden, bli parter i fördraget så snart
som möjligt. (3) Syftet
med fördraget är att fastställa högsta möjliga gemensamma internationella
normer för att reglera eller förbättra regleringen av den internationella
handeln med konventionella vapen, att förebygga och utplåna olaglig handel med
konventionella vapen samt förhindra att dessa avleds. Medlemsstaterna uttryckte
sin tillfredsställelse med förhandlingarnas resultat och sin vilja att omedelbart
underteckna och ratificera fördraget. (4) Vissa av
bestämmelserna i fördraget faller under unionens exklusiva befogenhet eftersom
de omfattas av den gemensamma handelspolitiken eller inremarknadsreglerna för
överlåtelse av konventionella vapen och explosiva varor. (5) Europeiska
unionen kan inte underteckna eller ratificera fördraget eftersom endast stater
kan ansluta sig till det. (6) Den 27
maj 2013 antog rådet ett beslut på grundval av kommissionens förslag om
bemyndigande för medlemsstaterna att i Europeiska unionens intresse underteckna
vapenhandelsfördraget. (7) I
enlighet med artikel 2.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, när
det gäller frågor som omfattas av unionens exklusiva befogenhet, bör rådet
därför också bemyndiga medlemsstaterna att i unionens intresse ratificera fördraget. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 När det gäller frågor som omfattas av unionens
exklusiva befogenhet bemyndigas medlemsstaterna härmed att i unionens intresse ratificera
vapenhandelsfördraget. Artikel 2 Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna. Utfärdat i Bryssel den På
rådets vägnar Ordförande [1] EUT C,…, s…. [2] A/CONF.217/2013/L.3