This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52013DC0785
REPORT FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT, THE COUNCIL, THE EUROPEAN CENTRAL BANK, THE EUROPEAN ECONOMIC AND SOCIAL COMMITTEE, THE COMMITTEE OF REGIONS AND THE EUROPEAN INVESTMENT BANK A SINGLE MARKET FOR GROWTH AND JOBS: AN ANALYSIS OF PROGRESS MADE AND REMAINING OBSTACLES IN THE MEMBER STATES - Contribution to the Annual Growth Survey 2014 -
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA CENTRALBANKEN, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN, REGIONKOMMITTÉN OCH EUROPEISKA INVESTERINGSBANKEN EN INRE MARKNAD FÖR TILLVÄXT OCH SYSSELSÄTTNING: EN ANALYS AV DE FRAMSTEG SOM GJORTS OCH KVARVARANDE HINDER I MEDLEMSSTATERNA – Bidrag till den årliga tillväxtundersökningen 2014 –
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA CENTRALBANKEN, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN, REGIONKOMMITTÉN OCH EUROPEISKA INVESTERINGSBANKEN EN INRE MARKNAD FÖR TILLVÄXT OCH SYSSELSÄTTNING: EN ANALYS AV DE FRAMSTEG SOM GJORTS OCH KVARVARANDE HINDER I MEDLEMSSTATERNA – Bidrag till den årliga tillväxtundersökningen 2014 –
/* COM/2013/0785 final */
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA CENTRALBANKEN, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN, REGIONKOMMITTÉN OCH EUROPEISKA INVESTERINGSBANKEN EN INRE MARKNAD FÖR TILLVÄXT OCH SYSSELSÄTTNING: EN ANALYS AV DE FRAMSTEG SOM GJORTS OCH KVARVARANDE HINDER I MEDLEMSSTATERNA – Bidrag till den årliga tillväxtundersökningen 2014 – /* COM/2013/0785 final */
Inledning Den finansiella och ekonomiska krisen har visat att det
krävs djupgående strukturella reformer i Europa. Därför har kommissionen inlett
ett ambitiöst program för att den inre marknaden ska fungera bättre. I
inremarknadsakterna I och II föreskrivs ett antal lagstiftningsförslag och
andra åtgärder för att stärka tillväxten och sysselsättningen i Europa.
Kommissionen har också nyligen lagt fram förslag för att fullborda den digitala
inre marknaden. De återstående förslagen behöver antas snabbt för att verkligen
ta vara på den inre marknadens hela potential och anpassa den inre marknaden
till 2000-talet. Det räcker dock inte med att reformera EU:s rättsliga ramar
för att den inre marknaden ska fungera väl. Reglerna måste fungera i praktiken
om invånare, konsumenter och företag verkligen ska kunna ta del av fördelarna
med den inre marknaden. Det krävs kraftfulla och konsekventa ansträngningar för
att se till att marknaderna fungerar väl och att de återstående hindren
avskaffas. Fem år efter det att krisen inleddes finns det nu tecken på
återhämtning. Många medlemsstater har vidtagit åtgärder för att genomföra
reformer och skapa bättre marknadsvillkor, trots kortsiktiga tendenser att
skärma av de nationella marknaderna. Syftet med den här rapporten är att granska hur den inre
marknaden fungerar i de olika medlemsstaterna, mot bakgrund av Europa
2020-strategin. I rapporten undersöks eventuella framsteg sedan krisens början
och återstående flaskhalsar kartläggs för att med dem som utgångspunkt ta fram
ett antal politiska prioriteringar. På så sätt bidrar rapporten till de
övergripande prioriteringar som anges i kommissionens årliga
tillväxtundersökning 2014 och till att utforma de landsspecifika
rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen. Precis som förra årets utgåva är denna rapport inriktad på
de nyckelområden som har störst tillväxtpotential: tjänster, nät och digital
ekonomi. Tjänstesektorerna växer snabbt och skapar flest arbetstillfällen. Det
har gjorts vissa framsteg, men det krävs mer för att frigöra tjänstesektorns
fulla potential. Eftersom tjänster är tätt sammanlänkade med andra sektorer i
ekonomin, särskilt tillverkning, krävs det samtidigt ytterligare insatser för
att den inre marknaden för industriprodukter ska fungera bättre. Den inre marknaden för varor är en framgång, men EU
måste också se till att dess rättsliga ramar är väl anpassade till en
globaliserad värld där innovation är avgörande och produkter utvecklas snabbt.
Därför kommer kommissionen före årets slut att lägga fram en översyn av den
inre marknaden för industriprodukter. I årets rapport tittar vi också på den finansiella sektorns
funktion. Bättre finansieringsmöjligheter och bättre integrering av de
finansiella marknaderna är avgörande för att återupprätta förtroendet och
finansiera den reala ekonomin. Nätverk är fortfarande ryggraden i ekonomin. e-kommunikationer,
energi och transportverksamheter står tillsammans för 8,9 % av mervärdet
och 6,1 % av sysselsättningen i EU27 och har fortsatt ökad betydelse.[1] De ger också
nödvändig input till andra ekonomiska sektorer. Den digitala sektorn är också
en viktig drivkraft för produktivitet, kreativitet och innovation. I vissa
stora ekonomier (G8-länderna, Sydkorea och Sverige) har internetekonomin[2] bidragit med
cirka 21 % av BNP-tillväxten under perioden 2006–2011[3]. I del I av
rapporten analyseras de nyckelområden som anges ovan och ett antal politiska
prioriteringar beskrivs. I del II presenteras mer övergripande resultat i fråga
om den inre marknadens funktion utifrån en analys av värdekedjor inom och
utanför EU. Del I – Situationen på
den inre marknaden på nyckelområden med störst tillväxtpotential
2.1.
Tillämpning och genomförande – allmän översikt
·
I
meddelandet om bättre styrning från juni 2012[4]
tillkännagavs ett antal åtgärder för att göra snabba framsteg på nyckelområden
för tillväxten. För det första krävdes ”nolltolerans”: Medlemsstaterna
bör snabbt och korrekt införliva och genomföra den EU-lagstiftning som anges i
bilagan till meddelandet för att minska eftersläpningen och bristen på
efterlevnad till 0 %. ·
Ett
och ett halvt år senare finns det flera goda resultat (se bilagan). När det
gäller de rättsakter som anges i bilagan till meddelandet och som avser
områdena finansiella tjänster, digital inre marknad och transporter har målet
på 0 % eftersläpning uppnåtts. Energisektorn ligger dock i andra änden
av spektrumet. Ett antal medlemsstater har visserligen åstadkommit förbättringar,
men många medlemsstater uppfyller ännu inte tidsfristerna för införlivande och
fyra medlemsstater har till och med misslyckats med att införliva tre av de
berörda direktiven. ·
I
meddelandet efterfrågas också kraftfullare insatser och genomförande på
nyckelområden. När det finns indikationer på överträdelser av viktiga
rättsakter bör överträdelseförfaranden inte ta längre tid än högst 18
månader i genomsnitt och full efterlevnad av domstolens domar bör inte ta mer
än tolv månader i genomsnitt. Det har vidtagits åtgärder inom flera områden för
att ta itu med eventuella överträdelser av EU-lagstiftningen på ett kraftfullt
sätt och detta har gett märkbara resultat, bl.a. inom tjänstesektorn (se
nedan). Den genomsnittliga längden på överträdelseförfaranden är dock
fortfarande 29,4 månader och vissa förfaranden pågår mer än 50 eller till och
med 84 månader. Läget är mycket bättre på energi- och transportområdena (15
månader respektive 15,4 månader).
2.2. Tjänstemarknaderna
Marknadens funktion och hinder för EU-integration
Många medlemsstater genomför reformer inom
tjänstesektorer för att förbättra deras funktion. Under det
senaste året har detta framför allt gällt i Portugal, Spanien, Italien,
Grekland och Polen och i mindre utsträckning i Slovenien och Tjeckien.
Reformerna har fått stöd i landsspecifika rekommendationer eller program som
har beslutats tillsammans med respektive regeringar. Det behövs dock reformer i
flera medlemsstater, däribland i Österrike, Belgien, Tyskland och Frankrike,
som också fick landsspecifika rekommendationer för tjänster. Ett annat incitament för reformer har varit kommissionens nolltoleransarbete
för att se till att tjänstedirektivet efterlevs fullt ut. Under det
senaste året har 13 medlemsstater inlett ytterligare reformer som svar på EU:s
pilotförfaranden eller överträdelseförfaranden som kommissionen har inlett.
Dessa gäller främst begränsningar av kommersiella meddelanden, krav på
bosättning eller territoriella begränsningar av tillstånd. Gemensamma kontaktpunkter har vidareutvecklats i
många medlemsstater som ett led i deras mer
övergripande arbete för att erbjuda omfattande e-förvaltningstjänster för
företag (e-förvaltningsfrågor behandlas mer övergripande i avsnittet om
digitala marknader nedan). För att företag ska kunna blomstra behöver de
tillförlitlig och lättillgänglig information om lagstiftningskrav och de
behöver kunna genomföra aktuella administrativa förfaranden på webben. Detta är
målet för de gemensamma kontaktpunkterna och den nyligen godkända stadgan för
kontaktpunkter. Vissa gemensamma kontaktpunkter ingår redan i integrerade
e-förvaltningsstrukturer (Estland, Spanien, Danmark, Nederländerna,
Storbritannien, Sverige, Luxemburg). Andra länder har gjort framsteg under året
som gått (Bulgarien, Grekland, Frankrike). De gemensamma kontaktpunkterna i
Belgien, Tyskland, Litauen, Polen och Rumänien behöver dock uppmärksammas
särskilt, framför allt när det gäller möjligheten att genomföra förfaranden på
webben. Den inre marknaden har dock fortfarande stor
potential för att ge utvecklingen inom tjänstesektorn en skjuts framåt. Den utveckling
som beskrevs i förra årets rapport, där integrationen i marknaden för tjänster
var betydligt lägre än för varumarknaden, fortsätter. Handelsintegrationen på
den inre marknaden för varor är omkring 22 %, medan den är ungefär
5 %[5] för tjänster.
På liknande sätt är konsumenterna mindre positiva till den inre marknadens
resultat i fråga om tjänster än för varor.[6] En mer ambitiös inställning till genomförandet
av tjänstedirektivet skulle kunna skapa fördelar för tillväxten och jobben inom
EU. Medlemsstaternas
åtgärder för att genomföra tjänstedirektivet kommer att ge en BNP-ökning på
cirka 0,8 % på fem–tio år. Ett mer ambitiöst genomförande av
tjänstedirektivet skulle i sig kunna leda till ytterligare en ökning på
0,6 %–2 % i BNP.[7] Samtidigt har den sakkunniga granskningen som genomfördes
nyligen av tjänstedirektivets genomförande bekräftat den tidigare bedömningen[8] att många medlemsstater inte gör några
betydande proportionalitetstester av de återstående kraven i tjänstesektorn[9]. Det är
nödvändigt att göra sådana tester för att bedöma om begränsningarna är
motiverade och om det inte är möjligt att uppnå samma mål för det allmännas
intresse med mindre restriktiva åtgärder. Därför finns det fortfarande alltför
många begränsningar av etableringsrätten, som skyldigheten för företag att ha
en viss juridisk form eller krav på aktieinnehav och kapital. Dessa hinder kan
begränsa etableringen av tjänsteföretag på den inre marknaden, hämma
utvecklingen av vissa affärsmodeller eller begränsa investeringarna inom sektorn,
vilket påverkar tillväxt och innovation. Fragmenteringen av nationella bestämmelser om arbete,
beskattning, arbetsmiljö, konsumentskydd och avtalsrätt är fortfarande
problematisk. I ett gränsöverskridande sammanhang skapar detta kostnader för
efterlevnad som framför allt drabbar mikroföretag och små företag. När det gäller tillträde till yrkesverksamhet har flera
medlemsstater inlett reformer, men det återstår fortfarande hinder för
tillträde till flera yrkesverksamheter. Hindren för tillträde finns ofta i
form av krav på yrkeskvalifikationer eller begränsningar av antalet
tjänsteleverantörer som är tillåtna på marknaden. De kan motiveras med behovet
att upprätthålla kvaliteten i tjänsterna, säkerställa att yrkesutövarna har
rätt tekniskt kunnande och skydda konsumenter mot felbehandling. Samtidigt
innebär de stora begränsningar i tillträdet till och utövandet av
yrkesverksamhet. Flera medlemsstater har inlett granskningar för att bedöma om
det allmännas intresse inte går att skydda utan att införa begränsningar för
marknadstillträde och konkurrens. Portugal gör en omfattande genomgång och
reform av reglerade yrken. Italien har reviderat sitt övergripande regelverk.
Spanien har lagt fram ett lagförslag för att minska yrkessammanslutningarnas
befogenheter i olika sektorer. Sektorsspecifika reformer har också inletts i
Polen, Tjeckien och Slovenien och har tillkännagivits i Danmark. Kommissionen
kommer att underlätta dessa granskningar ytterligare genom en ömsesidig
utvärdering inom ramen för det reviderade direktivet om yrkeskvalifikationer[10], även i länder
där det finns utrymme för ytterligare reformer, såsom Österrike, Tyskland och
Frankrike. När det gäller hälso- och sjukvårdstjänster har många
medlemsstater ännu inte inrättat några nationella kontaktpunkter med
tillräckliga resurser för att hjälpa patienter att utöva sin rätt till
gränsöverskridande hälso- och sjukvård. Förutom för patienterna finns det en stor
potential inom hälso- och sjukvårdstjänstesektorerna när det gäller den fria
rörligheten för yrkesutövare och leverantörer. Inom detaljhandelssektorn har vissa reformer inletts
och dessa behöver fortsätta för att ta itu med de återstående hinder som
påverkar konkurrensen, däribland hinder för kommersiella etableringar. Finland har
inlett reformer för att öka konkurrensen inom detaljhandelssektorn. Spanien har
genomfört reformer för små butiker, men det finns fortfarande begränsningar för
stora butiker. Vissa begränsningar kan vara motiverade för att skydda det
allmännas intresse (exempelvis miljöpåverkan), medan andra är svårare att
motivera eftersom de framför allt dämpar konkurrensen, vilket inverkar negativt
både på industrin (modernisering, effektivitet) och konsumenterna (färre
valmöjligheter, högre priser). Ekonomiska behovstest är förbjudna enligt
tjänstedirektivet men finns ändå fortfarande kvar i Ungern, Nederländerna och i
vissa regioner i Tyskland och Spanien. Kommissionen har utfärdat landsspecifika
rekommendationer till Belgien, Danmark, Finland, Frankrike, Tyskland, Ungern
och Spanien för att uppmuntra till ytterligare reformer. Som meddelades i en
europeisk handlingsplan för handel och distribution[11] tänker
kommissionen inleda en bredare diskussion och ett utbyte av bästa praxis mellan
medlemsstaterna om kommersiella etableringar. Begränsningar av gränsöverskridande
varuleveranser kan också påverka konkurrensen på detaljhandelsmarknader. Återförsäljare
är inte alltid fria att köpa in sina varor till bästa priser i hela Europa. Det
finns giltiga skäl för vissa prisskillnader mellan nationella marknader, men
det finns tecken på geografiska leveransbegränsningar som motverkar lägre
priser på vissa nationella marknader (Luxemburg och Belgien), särskilt av
märkesvaror. Kommissionen har för avsikt att undersöka detta närmare under 2014
genom att hålla samråd med intressenterna om påstådda territoriella
leveransbegränsningar, för att besluta om hur man eventuellt ska gå vidare. Konsumenterna ställs fortfarande ibland inför situationer
där deras nationalitet eller bosättningsort hindrar dem från att köpa
produkter och tjänster på den inre marknaden, eller tvingar dem att betala
ett högre pris, särskilt vid handel online. Denna situation med upplevd
diskriminering kanske inte alltid beror på objektiva marknadsvillkor, och
påverkar konsumenternas förtroende för den inre marknaden. Offentliga myndigheter är en stor konsument av tjänster i
Europa. Det finns stora vinster med att genomföra upphandlingar korrekt,
effektivt och öppet. Flera medlemsstater har inlett reformer av offentlig
upphandling[12], bland annat
Italien, Grekland, Portugal och Spanien. I många medlemsstater skulle
tjänsteleverantörerna och de offentliga budgetarna vinna ytterligare på att
skapa kortare förfaranden, öka konkurrensen och insynen i offentliga
anbudsförfaranden och förhindra oegentligheter (exempelvis genom att investera
i ökat yrkeskunnande hos de offentliga tjänstemän som ansvarar för offentlig
upphandling eller utöka publiceringen av upphandlingsmeddelanden) och i största
allmänhet förbättra styrningen på det här området (exempelvis genom bättre
övervakning, bättre information och spridning av bästa praxis). Reformer krävs
framför allt (men inte enbart) i Belgien, Tyskland, Ungern, Italien, Malta och
Rumänien, vilket påpekades i de landsspecifika rekommendationerna till de
länderna 2013. Med tanke på deras ekonomiska betydelse[13] skulle bättre
efterlevnad av upphandlingsreglerna för avfallshantering och IKT-sektorer kunna
ge särskilda besparingar genom förbättrad konkurrens på dessa marknader. Politiska prioriteringar Medlemsstaterna
bör mot bakgrund av detta inrikta sig på följande nyckelprioriteringar: ·
Anta
en mer ambitiös strategi för genomförandet av tjänstedirektivet genom
att systematiskt granska regelverk för att bedöma behovet av de återstående
hindren och dessas proportionalitet. De begränsningar som har identifierats
inom ramen för den sakkunnigbedömning som gjordes nyligen av rättsliga former
och aktieinnehav bör uppmärksammas särskilt. ·
Ta
hänsyn till principerna för den inre marknaden när nationella bestämmelser
antas som påverkar tillhandahållande av tjänster och etablering, exempelvis
nationell beskattning, arbetsmarknadslagstiftning och regler för
konsumentskydd. Det är bara med en helhetlig tjänstestrategi som större
framsteg kan göras vid integreringen av den inre marknaden för tjänster. ·
Förenkla
lagstiftningen i tjänstesektorn så att administrationen förenklas för företag,
särskilt små och medelstora företag. E-förvaltning är ett kraftfullt verktyg
för detta ändamål. Därför bör medlemsstaterna ytterligare förbättra de
gemensamma kontaktpunkternas funktion genom att införliva dem i
e-förvaltningstjänsterna (se även avsnittet om digitala marknader nedan). ·
Ta
vara på den möjlighet som arbetet med insyn och ömsesidig utvärdering ger genom
att ingående granska de befintliga restriktioner på nationell nivå som
påverkar tillträdet till reglerade yrken, undersöka motiven till att
bibehålla dem och beakta deras följdverkningar på andra marknader. Undersöka
möjligheten att använda mindre restriktiva mekanismer för att skydda
konsumenternas och det allmännas intresse. ·
Stärka
konkurrensen i hela tjänstesektorn, inklusive detaljhandeln, genom att avskaffa
hinder.
Framför allt bör onödiga och oproportionerliga restriktioner för kommersiell
etablering tas bort och återstående ekonomiska behovstest bör avskaffas
systematiskt. ·
Främja
insyn och medvetenhet om prisskillnader och konsumenträttigheter på hela den inre
marknaden, särskilt genom de europeiska konsumentcentrumen och andra ansvariga
myndigheter. Arbeta för att minska obefogad diskriminering av konsumenter. ·
Inrätta
nationella kontaktpunkter för att hjälpa patienter som söker sjuk- och
hälsovård utomlands. ·
Arbeta
för att förenkla och förkorta förfaranden, öka konkurrensen vid offentliga
upphandlingar bl.a. genom ökad insyn och utökat offentliggörande av priser,
samt satsa på att höja kompetensen bland de tjänstemän som ansvarar för
offentlig upphandling. De bör också aktivt förebygga oegentligheter och
förbättra styrningen av offentliga upphandlingar. Mer uppmärksamhet bör ägnas
åt att korrekt tillämpa reglerna för offentlig upphandling inom
avfallshanterings- och IKT-sektorerna. 2.3. Finansiella
tjänster Marknadens funktion och
hinder för EU-integration Rent generellt har fragmenteringen på den
finansiella marknaden – i form av skillnader i de nationella
marknadernas funktion och prestanda till följd av hinder för den fria
rörligheten för kapital eller finansiella tjänster – ökat under krisen.
Även om det nu finns tecken på en stabilisering bör trenden vändas.
Fragmenteringen framgår av företagens svar på SAFE[14], som ger belägg
för stora skillnader mellan länderna. Fragmenteringen är också tydlig när man
jämför olika räntor för banklån (särskilt viktiga för hushåll och små och
medelstora företag) i olika medlemsstater, vilket visas i diagram 1. Diagram 1: Räntor, lån till icke-finansiella företag (Löptid upp till ett år, utestående belopp, genomsnittliga räntor januari–augusti 2013) Källa: Europeiska centralbanken. Inga uppgifter tillgängliga för Danmark och Kroatien. Det går också att konstatera stora skillnader i fråga om
lånevolymer (se diagram 2). Uppgifterna är visserligen inte helt och hållet
jämförbara, eftersom det finns skillnader i cyklisk utveckling och de särskilda
åtgärder som vissa medlemsstater har vidtagit (i Spanien har vissa lån
överförts till en avvecklingshet som inte är ett monetärt finansinstitut), men
det är ändå uppenbart att de begränsade eller dyra krediterna har bidragit
till betydande minskningar i den totala mängden krediter som förmedlas via
bankerna till den reala ekonomin i EU. Diagram 2: Lån till icke-finansiella företag,
utestående monetära finansinstituts balansräkning (Tillväxttakt på årsbasis, augusti 2013) Källa:
Europeiska centralbanken. Inga uppgifter tillgängliga för Danmark,
Storbritannien och Kroatien. Slutligen avspeglas fragmenteringen också i konsumenternas
bedömningar. Finansiella tjänster[15] bedöms av
konsumenterna som en grupp av marknader med särskilt dåligt resultat och de
uppvisar de största skillnaderna i bedömning mellan olika medlemsstater.
Särskilt låga poäng noteras för medlemsstater i södra och östra Europa[16]. Fragmenteringen har ibland förvärrats av vissa nationella
tillsynsmyndigheters beteende, i medlemsstater såväl inom som utanför
euroområdet. För att bemöta hot mot stabiliteten på grund av statsskuldkrisen,
har vissa vidtagit försiktighetsåtgärder som får avgränsningseffekter, såsom
åtgärder för att behålla likviditet, utdelningar och andra banktillgångar inom
landet[17]. Samtidigt som
det kan vara befogat med restriktiva försiktighetsåtgärder för att upprätthålla
stabiliteten på finansmarknaderna, måste de nationella tillsynsmyndigheterna se
till att alla åtgärder som kan begränsa det fria flödet av kapital är
icke-diskriminerande och står i proportion till syftet. Därför måste de
nationella tillsynsmyndigheterna bedriva ett nära och lojalt samarbete under
överinseende av Europeiska bankmyndigheten (EBA) för att minska risken för
fragmentering av den inre marknaden. Det paket om kapitalkrav för banker[18] som antogs
nyligen kommer att stärka soliditeten hos EU:s banker och förbättra deras
förmåga att hantera de risker är som är förknippade med deras verksamheter och
täcka eventuella förluster i sin verksamhet. De 28 medlemsstaterna måste se
till att dessa regler tillämpas senast den 1 januari 2014. Syftet med att ta fram en enhetlig regelbok, som kommer att
säkerställa enhetliga regler, enhetlig tillsyn och rekonstruktion i hela EU,
och att inrätta bankunionen är att återupprätta förtroendet och på så sätt
underlätta finansiering och främja den inre marknaden för finansiella tjänster.
Det är därför oerhört viktigt att färdigställa alla delar[19] och tillämpa
dem snabbt och effektivt. Det är också mycket viktigt att se till att andra
viktiga delar i den finansiella reformagendan tillämpas korrekt, snabbt och
enhetligt när de träder i kraft för att bevara den finansiella stabiliteten
och återställa konsumenternas tillit och förtroende. I detta sammanhang måste det enligt förordningen om den
gemensamma tillsynsmekanismen göras en översyn av tillgångarnas kvalitet innan
en direkt tillsyn av den nya gemensamma tillsynsmyndigheten, dvs. ECB, kan
inledas. Denna översyn kommer att ingå i en mer övergripande genomgång som
omfattar Europeiska bankmyndigheten och där det även kommer att göras
bedömningar av bankers balansräkningar och stresstester[20]. Detta bör
stärka marknadens förtroende och bidra till att minska den finansiella
fragmenteringen ytterligare. Därför är det viktigt att medlemsstaterna förbereder
sig grundligt inför dessa genomgångar genom att vidta alla nödvändiga
åtgärder och bl.a. införa lämpliga skyddsmekanismer innan genomgången slutförs
och förbereda tillämpningen av de reviderade reglerna för statligt stöd till
banker. Innan direktivet om förvaltare av alternativa
investeringsfonder[21] trädde i kraft
var insynen i verksamheterna hos förvaltare av alternativa
investeringsfonder i Europa inte tillräckligt stor och de åtföljande riskerna
hanterades inte i tillräcklig utsträckning i arrangemangen för reglering och
tillsyn. Tidsfristen för införlivande av direktivet löpte ut i juli 2013,
men hittills har inte alla medlemsstater införlivat det. En integrerad betalningsmarknad i euroområdet
kommer att göra betalningarna billigare, enklare och säkrare. Mer än tio år
efter det att euron infördes som gemensam valuta och gemensamt betalningsmedel
finns det fortfarande 28 olika system för kontantbetalningar. I
Sepa-förordningen[22] fastställs 1
februari 2014 som slutdatum för migreringen av betalningar och autogireringar
i euro såväl nationellt som inom EU till Sepa-betalningar respektive
Sepa-autogireringar. Mer än 35 miljarder betalningar och autogireringar som
behandlas årligen inom euroområdet kommer att påverkas direkt. Enligt ECB:s
Sepa-indikator var den totala migreringsandelen i euroområdet i juli 50 %
för Sepa-betalningar (jämfört med 38,2 % i februari) och 4,8 % för
Sepa-autogireringar (jämfört med 2,3 % i februari). För att hålla
tidsfristen för Sepa-migreringen måste alltså Sepa-förberedelserna, informationskampanjerna
och genomförandeåtgärderna utökas avsevärt och omedelbart av alla berörda
parter. Flera åtgärder har vidtagits på EU-nivå för att
förbättra de små och medelstora företagens tillgång till finansiering[23]. På nationell
nivå behöver medlemsstaterna intensifiera sitt stöd till små och medelstora
företags tillgång till finansiering och även utnyttja de möjligheter som finns
på EU-nivå, däribland lagstiftning, EU:s finansiella instrument, nya regler för
statligt stöd till riskfinansiering och andra åtgärder för att förbättra
villkoren för små och medelstora företag. Tillgången till företagsinformation på hela den
inre marknaden är också mycket viktig för de små och medelstora företagen för att
underlätta deras gränsöverskridande verksamhet och finansiering. I detta
sammanhang är det som ett första steg avgörande att direktivet om
sammankoppling av centrala register, handelsregister och företagsregister[24] införlivas i
tid.
Direktivet, som ska införlivas senast den 7 juli 2014, har stor betydelse och innebär
att alla medlemsstater ska koppla samman sina register elektroniskt. Därefter
kommer insolvensregistren att kopplas samman via den europeiska
e-Justice-portalen[25] och EU:s
insolvenslagstiftning kommer att moderniseras[26]. Politiska prioriteringar Medlemsstaterna bör mot bakgrund av detta inrikta sig på
följande nyckelprioriteringar: ·
Säkerställa
att de nya kapitalkravsreglerna för banker börjar tillämpas senast den 1 januari
2014. ·
Vidta
alla åtgärder som krävs, inklusive inrätta lämpliga skyddsmekanismer och
förbereda tillämpningen av de reviderade reglerna om statligt stöd till banker
innan översynen av tillgångarnas kvalitet, balansräkningsbedömningarna och
stresstesterna genomförs. ·
Säkerställa
att de nationella tillsynsmyndigheterna fullt ut uppfyller banklagstiftningens
samarbetskrav för att förhindra icke samordnade eller oproportionerliga
åtgärder i samband med restriktiva tillsynsåtgärder som nationella
tillsynsmyndigheter vidtar. Detta är särskilt viktigt innan den gemensamma
tillsynsmekanismen fungerar fullt ut. ·
Slutföra
genomförandet av direktivet om förvaltare av alternativa investeringsfonder. ·
Se
till att alla marknadsaktörer slutför sin övergång till Sepa före den 1 februari
2014.
Kommunikationsinsatser och informationskampanjer på nationell nivå måste
utökas, särskilt i fråga om små och medelstora företag, små offentliga
myndigheter och lokala myndigheter. ·
Främja
och stödja små och medelstora företags tillgång till finansiering, framför allt
på följande sätt: o Ta fram
alternativ till bankfinansiering och innovativa finansieringskällor, däribland
alternativ för att utveckla obligationer för små och medelstora företag och
alternativa börsmarknader, främja utvecklingen av börsmarknader som är
specialiserade på att notera små och medelstora företag med stor
tillväxtpotential, gräsrotsfinansiering och riskkapital. Det senare är nu
möjligt i hela Europa tack vare förordningarna om europeiska riskkapitalfonder[27] och europeiska
fonder för socialt företagande[28]. De kommande
reglerna om statligt stöd till riskkapital kommer också att skapa mer lika
konkurrensvillkor mellan medlemsstaterna och göra det lättare för små och
medelstora företag att få tillgång till riskkapital. o Förbättra
kvaliteten på kreditbedömningar av små och medelstora företag och underlätta
gränsöverskridande tillgång till företagsinformation för att skapa en EU-omfattande
företagsinformation. Ett första steg i den riktningen är att i tid införliva
direktivet om sammankoppling av centrala register, handelsregister och
företagsregister. o Förbättrade
finansieringsflöden inom försörjningskedjan, inbegripet handelsfinansiering,
och förkortade betalningstider skulle bidra till att minska de små och
medelstora företagens likviditetsproblem och förbättra deras egna kapital. 2.4. Energimarknaderna Marknadens funktion och
hinder för EU-integration Syftet med det tredje energipaketet
är att fullborda en inre marknad för gas och el. Mer än två
år efter tidsfristen finns det dock fortfarande förseningar i införlivandet,
genomförandet och den praktiska tillämpningen ute på fältet. Den 25 oktober
2013 fanns det fortfarande tolv pågående ärenden om bristande införlivande av
direktiven, varav nio anmälts av kommissionen till EU-domstolen och tre blivit
föremål för motiverade yttranden mot sju olika medlemsstater (Polen, Slovenien,
Finland, Estland, Rumänien, Irland och Litauen). Dessutom arbetar kommissionen
fortfarande med att bedöma efterlevnaden i nationell lagstiftning, eftersom
många anmälningar har kommit in först nyligen. Det behövs fortfarande stora
investeringar i energiinfrastruktur, exempelvis
energiöverföringsledningar och elnät liksom lagrings- och LNG-projekt, för att
energin ska kunna flöda fritt och handlas över gränserna i syfte att stärka och
trygga försörjningstryggheten. Under 2013 utfärdades landsspecifika
rekommendationer till 13 medlemsstater (Belgien, Estland, Frankrike, Tyskland,
Italien, Lettland, Litauen, Malta, Polen, Rumänien, Slovakien, Spanien och
Storbritannien) om behovet att öka antalet sammanlänkningar av el- och/eller
naturgasnäten. Sedan dess har sammanlänkningarna av både naturgas- och elnäten
förbättrats (exempelvis sammanlänkningar av naturgasnät i korridoren
Afrika–Spanien–Frankrike, sammanlänkningar av elnät mellan Portugal och
Spanien, Storbritannien, Irland och i den baltiska regionen samt utveckling av
projekt för omvända gasflöden särskilt i centrala och östra Europa). Dessa
projekt har bidragit till att marknaderna fungerar bättre. I oktober 2013 antog kommissionen en förteckning
över 248 nyckelprojekt för energiinfrastruktur av gemensamt intresse som ska
främjas genom snabbare och effektivare tillståndsförfaranden och bättre
rättslig behandling och även ska kunna få finansiellt stöd från fonden för ett
sammanlänkat Europa. Produktionsmarknaden är fortfarande starkt
koncentrerad.
I åtta medlemsstater kontrolleras mer än 70 % av energiproduktionen
fortfarande av den historiska ägaren[29].
Koncentrationen är särskilt hög (med en marknadsandel på mer än 75 %) i
Estland, Lettland, Frankrike, Luxemburg och Slovakien. Den lägsta
marknadsandelen för det största produktionsföretaget på nationell nivå finns i
Polen och Spanien. När det gäller detaljistförsäljning av gas dominerar en
enhet den nationella marknaden i Lettland, medan den största återförsäljaren har
en andel på mer än 90 % i Litauen, Polen och Estland. En förhållandevis
låg marknadspenetrering för den största återförsäljaren på nationell nivå
(mindre än 30 %) konstateras i Tyskland, Ungern och Italien. Konsumenterna anser att el- och
naturgasmarknaderna fungerar dåligt[30]. Båda
marknaderna får lägre poäng än genomsnittet när det gäller valfrihet,
jämförbarhet, byte av leverantörer och taxor, vilket tyder på att konsumenterna
inte deltar aktivt i marknaden. Rent generellt har el- och naturgasmarknaderna
förbättrats mest i Belgien, men elmarknaden i Estland och Bulgarien har haft
den kraftigaste försämringen. Utbyggnaden av system med smarta mätare innebär att
konsumenterna kommer att kunna få mer korrekt återkoppling oftare om sin
energiförbrukning, och kommer att minska antalet fel till ett minimum,
underlätta fakturering och leverantörsbyte samt minska infrastrukturen. Sexton
medlemsstater har redan beslutat sig för att bygga ut smarta elmätare fram till
2020, vilket motsvarar ungefär 84 % av konsumenterna i EU och en
investering på cirka 35 miljarder euro. När det gäller gas har sju
medlemsstater redan beslutat sig för utbyggnaden, vilket motsvarar ungefär
30 % av användarna och en investering på cirka 15 miljarder euro.
Konsumenternas förtroende är viktigt för att genomförandet ska bli lyckat,
såsom var fallet i Sverige och Finland. De befintliga farhågorna angående
uppgiftsskydd och säkerhet behöver uppmärksammas. Medlemsstaterna
bör fasa ut regleringen av priser i detaljistledet Denna reglering
tenderar att avskräcka konkurrenter från att gå in på marknaden och minska både
nya och befintliga aktörers vilja att göra investeringar. Utan prisreglering i
detaljistledet skulle en ökad konkurrens hålla priserna nere och ge
konsumenterna valmöjligheter och nytta av konkurrensen. Bidra till detta skulle
också medlemsstatsinsatser för ökad öppenhet i
detaljistledet samt bättre informationsverktyg för konsumenterna. Kvaliteten i
tjänsterna och innovationen tenderar att bli lägre på grund av prisregleringen
i detaljistledet. I takt med att de reglerade
priserna fasas ut måste stödet till sårbara konsumenter stärkas genom
energieffektiviseringsåtgärder i kombination med särskilda stödåtgärder (som exempelvis
ekonomiskt stöd för att hjälpa sårbara konsumenter att betala sina räkningar).
Steg i rätt riktning har tagits i Österrike, Tyskland, Nederländerna och
Sverige, där stödet är kopplat till marknadspriset på el. Belgien, Frankrike,
Ungern, Polen och Rumänien har fått landsspecifika rekommendationer om
reglerade priser under 2013. För att medlemsstaterna ska nå de bindande målen
för förnybara energikällor fram till 2020 – totalt 20 % av den
slutliga energiförbrukningen brutto ska komma från förnybara energikällor –
behövs det också stora investeringar i produktionskapaciteten. År 2011 hade de
flesta medlemsstater redan uppnått sitt delmål för 2011/2012 (utom Belgien,
Frankrike, Litauen, Malta, Nederländerna och Storbritannien), men det går inte
att luta sig tillbaka och slappna av. På kort och medellång sikt krävs det stöd
till förnybar energiteknik på många områden. Stödet bör följa
kommissionens riktlinjer om bästa praxis[31]. Ibland krävs det kapacitetsersättningsmekanismer
för att säkerställa en bibehållen förmåga att producera el, med hänsyn till den
ökande andelen förnybara energikällor (vind, sol). Sådana mekanismer riskerar
dock att snedvrida marknaden kraftigt och bör därför endast användas som en
sista utväg, efter det att alla andra åtgärder med laststyrning,
energieffektivitet och gränsöverskridande samarbete har vidtagits. Politiska prioriteringar Medlemsstaterna bör mot bakgrund av detta inrikta
sig på följande nyckelprioriteringar: ·
Snabbt och fullständigt införlivande av direktiven i tredje
energipaketet och korrekt tillämpning av förordningarna i tredje energipaketet.
·
Antagande
och tillämpning av koder för el- och naturgasnät som styr marknadernas
dagliga funktion när det gäller att underlätta handeln och den
gränsöverskridande nätdriften. ·
Öka
kapaciteten för sammanlänkning med grannländer, bl.a. genom en fullständig tillämpning
av förordningen om riktlinjer för transeuropeisk infrastruktur. Samtidigt
bör medlemsstaterna tänka mer gränsöverskridande när det gäller att hantera
problem med försörjningstryggheten. ·
Stärka
konsumenternas ställning genom att se till att de får bättre tillgång
till klar och enkel information, bättre kan delta på öppna marknader och kan
använda uppgifterna från de frekventa mätningar som kommer att tillhandahållas
i och med utbyggnaden av systemen med smarta mätare. ·
Fasa ut de reglerade priserna och samtidigt se till att sårbara
konsumenter skyddas. Stödet bör vara inriktat på de sårbara
konsumenternas särskilda behov, utan att påverka konkurrensen oproportionerligt
mycket på energimarknaderna. ·
I linje med kommissionens riktlinjer om bästa praxis[32] se
över statliga ingripanden för att undvika
subventioner, stödordningar, skatter eller avgifter inom energisektorn som
snedvrider marknadens funktion eller som i onödan och oproportionerligt inverkar
på prisvärd el för hushåll och företag.
2.5.
Transportmarknaderna
Marknadens funktion och hinder för EU-integration Med hänsyn till de begränsade framstegen med
transporttjänster föreslog kommissionen under 2013 omfattande initiativ för
järnvägs- och luftfartssektorn[33]. För
att åstadkomma en verklig inre marknad för transporttjänster måste det dock
göras mer på medlemsstatsnivå eftersom olika nationella prioriteringar och
fragmentering av transportmarknaden fortfarande påverkar kvaliteten i de
europeiska transporttjänsterna negativt. Konsumenterna anser att
marknaden för tågtjänster är en av de sektorer som har sämst resultat. År 2013 hamnar
marknaden på 25:e plats av 31 tjänstemarknader. På den positiva sidan har
marknadens resultat förbättrats något sedan 2012, då den hamnade på 27:e plats.[34] Marknaden för
flygbolagstjänster fick överlag ganska goda betyd, men en femtedel av alla
gränsöverskridande klagomål gällde flygresenärer eller flygbolagens transport
av bagage[35]. När det gäller riktmärken för genomförande (se
närmare upplysningar i bilagan), får transportsektorn goda betyg och alla
medlemsstater har till slut införlivat alla de sju sammankopplade direktiven.
Det återstår dock problem med att införliva och tillämpa den viktigaste
lagstiftningen korrekt på detta område. Därför
finns det 20 pågående överträdelseförfaranden i fråga om bristande efterlevnad
av transportlagstiftningen mot 14 medlemsstater. Om man tittar närmare på specifika
transportmedel är järnvägstjänstesektorn fortfarande den svåraste
flaskhalsen när det gäller integreringen. Tillträde till marknaden är
fortfarande ett stort problem, trots att järnvägsfrakttjänster öppnades för
konkurrens 2007 och internationella passagerartjänster öppnades 2010. Flera medlemsstater upprätthåller ett rättsligt
monopol på den inhemska passagerarmarknaden (Finland, Frankrike, Spanien,
Belgien och Nederländerna[36]). Många
andra medlemsstater tilldelar tjänstekontrakt direkt utan öppen konkurrens
(Belgien, Tjeckien, Grekland, Spanien, Frankrike, Kroatien, Irland, Luxemburg,
Rumänien och Slovenien)[37]. I vissa
länder har det faktum att marknaden öppnats enligt lag inte förändrat läget,
eftersom öppna anbud för tjänstekontrakt inte lockade nya aktörer på marknaden
(Bulgarien, Litauen, Lettland och Slovakien). Ett annat hinder för inträde för nya aktörer och
effektivt tillhandahållande av järnvägstjänster är bristande oberoende och
brist på ekonomisk insyn mellan infrastrukturförvaltare och operatörer,
vilket kan leda till diskriminerande beteende och snedvridning på marknaden.
Under 2013 pågick 42 överträdelseförfaranden (läget i juni 2013) som hade
inletts mot så gott som alla medlemsstater i fråga om järnvägstjänster, och det
hade också lämnats in ett antal klagomål inom ramen för konkurrensreglerna.
Bristen på framsteg när det gäller att inrätta en öppen och konkurrensutsatt
järnvägsmarknad kan vara särskilt skadlig för den europeiska ekonomin när det
gäller transiteringsländer och/eller stora marknader med större
inträdespotential. Denna farhåga återspeglas i de landsspecifika rekommendationerna
2013, där Österrike, Tyskland, Spanien och Frankrike fick rådet att utöka
konkurrensen på järnvägsmarknaden, medan Belgien, Bulgarien, Italien, Polen och
Rumänien fick rekommendationen att förstärka tillsynsmyndigheterna. Ungefär 40 % av varorna på den inre
marknaden transporteras med närsjöfart mellan EU-hamnar. Sjötransporter av
varor mellan medlemsstaterna regleras dock med långsamma och stelbenta
förfaranden, eftersom sjötransporter behandlas som om de går utanför de yttre
gränserna. I sitt initiativ Blue Belt[38] vill
Europeiska kommissionen skapa en verklig inre marknad för sjötransporter
genom att inte längre låta EU-varor som transporteras mellan EU-hamnar omfattas
av administrativa förfaranden som gäller för varor som anländer från
utomeuropeiska hamnar och förenklade förfaranden. Det kommer att göra detta
transportmedel mer attraktivt. Utvecklingen inom luftfartssektorn visar de
fördelar som kan finnas med en liberalisering av marknaden. Antalet
flygpassagerare inom EU har ökat stadigt sedan 1990-talet medan biljettpriserna
har sjunkit kraftigt. Mellan 1995 och 2011 ökade antalet passagerarkilometer
med flyg inom EU med mer än 66 % och flygtransporter står nu för nästan
9 % av EU:s passagerarmarknad. Trots detta är EU:s luftrum fortfarande
fragmenterat, vilket leder till högre kostnader och ger EU-aktörer sämre
förutsättningar än deras utländska konkurrenter. I det här sammanhanget är
driftsfördelarna med genomförandet av funktionella luftrumsblock och en stark
nätverksförvaltare inom EU nödvändiga för ytterligare marknadsintegrering.
Tillhandahållandet av flygtrafiktjänster är dessutom fortfarande stängt för
konkurrens och måste förbättras i fråga om kvalitet och kostnadseffektivitet. I
juni 2013 lade Europeiska kommissionen fram förslag för att skynda på reformen
av det europeiska flygledningssystemet[39]. När det gäller genomförande skapar en
korrekt tillämpning av direktivet om flygplatsavgifter fortfarande problem i
flera medlemsstater, vilket särskilt illustreras av fall med diskriminerande flygplatsavgifter.
Formella granskningsförfaranden för statligt stöd inleddes
2012/2013, särskilt i Tyskland, Frankrike och Italien, men även i Rumänien,
Polen, Danmark och Sverige för att se till att den offentliga finansiering som
beviljats flygplatser och flygbolag inte hindrar rättvis konkurrens inom
luftfartssektorn. Öppnandet av marknaden för internationella
vägtransporter har också visat sig vara en stor framgång. Internationella
godstransporter på väg ökade med 32 % 2000–2011 och står för nästan 33 %
av de totala godstransporterna. En optimal matchning mellan tillgång och
efterfrågan på transportområdet hindras dock genom kvarvarande begränsningar
av de tillfälliga bestämmelserna om nationella godstransporttjänster och
begränsningar för permanent tillträde till nationella vägtransportmarknader[40]. Nationella marknader för godstransporter
på väg är fortfarande skyddade mot internationell konkurrens[41].
Verksamhets- och tidsbegränsningar för cabotage begränsar
godstransportoperatörernas frihet att tillhandahålla tjänster. Därför är
cabotage fortfarande ett litet segment av EU:s marknad för godstransporter på
väg (ungefär 2 % av de totala transportvolymerna). Dessutom har vissa
medlemsstater (Finland och Danmark) antagit ytterligare åtgärder för att skydda
sina marknader från utländska åkare. Andra medlemsstater, såsom Spanien, har
kvar sina restriktioner för permanent etablering av små företag. Kommissionen
kommer här också att inrikta sig på klara tolkningar och mer enhetlig
tillämpning av gällande lagstiftning, både beträffande marknadstillträde och
social välfärdsnivå. Avskaffandet av verksamhetsrestriktioner för
åkare från EU-12 har å andra sedan lett till att deras deltagande på den
internationella marknaden för godstransporter på väg har ökat kraftigt (två
tredjedelar av deras transportvolym är internationell). Medlemsstaterna måste öka sina
ansträngningar för att färdigställa och uppgradera gränsöverskridande
kommunikationer och infrastruktur för europeiska gods- och
passagerartransporter. Detta skulle bl.a. gå att
åstadkomma genom upprättande av de nya TEN-T-korridorerna för stomnät,
utbyggnad av intelligenta transportsystem (ITS) och bättre hantering av
överbelastningar i gränsöverskridande transporter[42].
Dessutom bör infrastrukturavgifter tas ut på ett sätt som förhindrar diskriminering
av tillfälliga användare genom att distansbaserade avgifter införs för
infrastruktur. Detta system har hittills endast använts i Österrike, Tjeckien,
Tyskland, Polen, Slovenien och Slovakien för att ta ut avgifter för tunga
transporter och i Grekland, Spanien, Frankrike, Irland, Italien, Polen och
Portugal för att ta ut avgifter från alla väganvändare på vissa delar av
vägnätet[43]. Politiska prioriteringar Medlemsstaterna bör mot bakgrund av detta inrikta
sig på följande nyckelprioriteringar: ·
Säkerställa att gemenskapens transportregler införlivas med hög
kvalitet och i tid, särskilt inom järnvägssektorn. ·
Öppna den nationella persontrafiken på järnväg för konkurrens och
se till att tjänstekontrakt är väl definierade och tilldelas enligt ett
rättvist och öppet offentligt anbudsförfarande som medger insyn. Den
institutionella strukturen bör garantera infrastrukturförvaltarens oberoende
för att tillåta en verklig konkurrens på järnvägsmarknaderna som säkerställer
och garanterar lika tillträde till infrastrukturen. ·
Undanröja byråkrati i hamnarna genom att underlätta
tullformaliteterna för sjötransporter inom EU och förenkla tullformaliteterna
för fartyg som anlöper tredjelandshamnar. ·
Påskynda genomförandet av det gemensamma europeiska luftrummet (exempelvis
ytterligare minska fragmenteringen av flygledningsnätverket genom att genomföra
funktionella luftrumsblock och uppfylla resultatmålen för 2012–2014), detta för
att förbättra luftfartens säkerhet, kapacitet, effektivitet och miljöpåverkan. ·
Se över de återstående nationella restriktionerna för tillträde
till nationella marknader för gods- och persontransporter på väg, för
att säkerställa att de helt överensstämmer med gällande EU-lagstiftning
om full frihet för utländska åkare och persontrafikaktörer att utföra
viss cabotageverksamhet och etablera sig i alla medlemsstater. ·
Undanröja flaskhalsar och modernisera transportinfrastrukturen genom
att färdigställa TEN-T-korridorerna, förbättra de gränsöverskridande
kommunikationerna, enhetlig utbyggnad av ITS och genomförande av
icke-diskriminerande distansbaserade avgifter och samtidigt undvika
investeringar i transportinfrastruktur som inte ingår i utformningen av ett
sammanhängande nät och riskerar underutnyttjande och dyrt underhåll.
2.6. De digitala marknaderna
Marknadens
funktion och hinder för EU-integration
Flera sammanhängande faktorer bidrar till välfungerande
digitala marknader. Länder som har avancerad e-handel har vanligtvis
en mycket intensiv e-ekonomi. Länder med goda resultat, såsom Sverige, Danmark
och Storbritannien[44]
har det gemensamt att de har starkt utbyggt bredband, utbredd
internetanvändning och goda internetkunskaper hos hela befolkningen.
Förtroendet för internet som försäljningskanal[45]
och medvetenheten om rättigheter och skyldigheter på nätet[46] är
också stora i dessa medlemsstater. Det finns ett starkt samband mellan
försäljning på nätet och BNP per capita i Sverige och Danmark. Tillgången till fast bredbandsinfrastruktur, som
är avgörande för digitala marknader, har ökat måttligt, men konstant. Den fasta
täckningen på landsbygden är dock fortfarande mindre än 80 % i tio
medlemsstater och är fortfarande en utmaning i medlemsstater som Polen,
Slovakien, Slovenien, Lettland och Rumänien, medan det har gjorts vissa
framsteg i Litauen och Tjeckien. Mer än hälften av hushållen i EU har
tillgång till höghastighetsbredband, men Italien, Kroatien, Grekland,
Frankrike, Irland och Polen måste uppgradera sina nät för att hålla jämna steg[47]. Den mobila sektorn har generellt sett främjats
av konkurrensen och ständigt ökad spridning av mobilt bredband[48], men
hindras av förseningar i frigörandet av spektrum. Täckningen av fjärde
generationens mobila bredbandsnät tredubblades till 26 % på bara ett år,
men en fortsatt ökning av
trådlöst bredband kommer att kräva ytterligare stora investeringar i näten.
Detta går bara om det finns tillräckligt med spektrum. Ändå har mer än hälften
av medlemsstaterna ännu inte öppnat bandet 800 MHz för trådlöst bredband,
vilket skulle ha skett senast den 1 januari 2013[49]. Delning av mobila nät, med hänsyn till
konkurrensbestämmelserna, kan göra det möjligt att använda redan tilldelat
spektrum bättre. Obefogade begränsningar av utbyggnaden av trådlösa
bredbandsnät behöver också avskaffas. Prisskillnaderna mellan medlemsstaterna
är i allmänhet fortfarande stora[50]
och har varit ihållande över tid[51].
Detta visar, tillsammans med de kvarvarande hindren för operatörsbyte[52], på behovet
att fördjupa den inre marknaden för elektronisk kommunikation, där det är
avgörande att nationella regleringsmyndigheter är oberoende och har
tillräckliga resurser och att regelverket tillämpas korrekt. Det förslag
till lagstiftningspaket om en inre marknad för elektronisk kommunikation som
lades fram nyligen skulle avlägsna de återstående hindren och skapa den
rättsliga säkerhet som krävs för investeringar i infrastruktur. Vid
marknadsmisslyckanden kommer det dock också att krävas ett fortsatt riktat
offentligt stöd, bl.a. från strukturfonderna, som i vissa medlemsstater har underutnyttjats
och/eller mött stora upptagningsproblem. I genomsnitt fortsätter e-handeln i EU att öka
både nationellt och över gränserna. Det rör sig dock fortfarande mest om
nationell handel. Antalet personer som beställt eller köpt varor över
internet under de senaste tolv månaderna ökade till 45 % 2012, jämfört med
43 % 2011 och 40 % 2010[53].
Ökningen var särskilt snabb i medlemsstater med en låg utgångsnivå
(”upphämtningsländer”). Många av dem har dock fortfarande en lägre nationell
e-handelsnivå än genomsnittet (högst 25 % i Ungern, Estland, Kroatien,
Portugal, Cypern, Grekland, Litauen, Italien, Bulgarien och Rumänien). Den gränsöverskridande e-handeln är fortfarande
begränsad. Andelen enskilda personer i EU som gör inköp från andra
EU-medlemsstater ökar endast marginellt (från 10 % till 11 %)[54]. Direktivet
om e-handel har i allmänhet genomförts väl, men det återstår problem i vissa
medlemsstater när det gäller krav på förhandstillstånd och verkställighet av
informationsskyldigheter för handlare. Andra områden som behöver uppmärksammas
är tillgång till och säkerhet i betalningar, skydd av personuppgifter, leverans
av beställda varor, information om onlineavtal och enkel tillgång till
tvistlösningsmekanismer samt allmänna lagar om avtal och konsumentskydd.
Företagens och konsumenternas kostnader för att delta i onlineekonomin skulle
kunna sänkas ytterligare genom effektiva strategier för it-säkerhet. Trots
detta är det endast hälften av EU-medlemsstaterna som har infört sådana
(Österrike, Tjeckien, Estland, Finland, Frankrike, Tyskland, Ungern, Litauen,
Luxemburg, Nederländerna, Polen, Rumänien, Slovakien och Storbritannien)[55], och
Österrike, Tyskland, Danmark, Finland, Frankrike, Nederländerna, Sverige och
Storbritannien[56]
har särskilt god nationell kompetens. IKT för att höja
effektiviteten i den offentliga sektorn är ett underskattat verktyg för
tillväxtvänlig finanspolitisk konsolidering och strukturreformer, framför
allt genom e-förvaltning, molnbaserade tjänster[57],
e-hälsa och smarta och driftskompatibla energi- och transportnät, samt genom
offentliggörande av information om den offentliga sektorn. Det har gjorts
kontinuerliga framsteg sedan förra året när det gäller moderniseringen av den
offentliga sektorn: 87 % av företagen använder e-förvaltningstjänster och
flera medlemsstater håller på att införa obligatoriska internetbaserade
tjänster. Andelen invånare som använder e-förvaltning har också ökat under
året, till 44 % (båda har ökat med 3 procentenheter). Italien, Kroatien,
Bulgarien, Cypern, Tjeckien, Rumänien, Polen och Grekland skulle ha fördel av
en ökad upptagning. Användningen av elektroniska verktyg i offentliga
upphandlingar är fortfarande begränsad, men vissa medlemsstater har tagit vara
på denna möjlighet, särskilt Portugal (inlämning i elektronisk form är
obligatorisk för de flesta förfaranden), Litauen, Irland, Sverige och
Storbritannien. Det är redan obligatoriskt att använda e-fakturering för de
flesta offentliga myndigheter i Danmark och Sverige och detta bör bli regel i
hela EU. EU:s infrastruktur för
immateriella rättigheter[58]
måste förstärkas. IKT-sektorn och de som i
allt högre grad väljer internet som distributionskanal är ofta starkt beroende
av immateriella rättigheter, vilket gör dem mer attraktiva för finansiering och
säkerställer den räntabilitet som krävs. Registreringssystemen för nationella
rättigheter måste vara prisvärda och tillgängliga[59].
Vidare skulle specialiserade avdelningar för immateriella rättigheter i
nationella domstolar kunna skynda på förfarandena och förbättra kvaliteten i
domarna. Inte ens de allra modernaste nät och tekniker kan fullt utnyttja
sin tillväxt- och sysselsättningspotential, om företag och invånare inte
utnyttjar dem fullt ut[60].
Denna tillväxt- och sysselsättningspotential hämmas i dagsläget, framför allt
på grund av att arbetskraften saknar
IKT-färdigheter. Omkring 50 %
av invånarna i EU har inga eller låga datorkunskaper[61], men 90 % av alla jobb väntas kräva en viss IKT-kunskap 2015[62]. IKT-färdigheter måste ingå i det allmänna
utbildningssystemet på alla nivåer. Dessutom måste det till en större samverkan
mellan skolan och företagen, med tanke på den akuta bristen på IKT-kunnig
personal[63].
Politiska prioriteringar Medlemsstaterna bör mot bakgrund av detta inrikta sig på följande nyckelprioriteringar: · Säkerställa att marknaden för elektronisk kommunikation fungerar väl genom att stärka sina nationella regleringsmyndigheter och tillämpa reglering som stöder konkurrensutsatt utbyggnad av höghastighetsbredband, med riktat offentligt stöd vid behov, framför allt genom effektiv användning av de europeiska struktur- och investeringsfonderna. · Slutföra tilldelningen av frekvensbanden 800 MHz så snart som möjligt och utöka det tillgängliga radiospektrumet för trådlöst bredband till sammanlagt minst 1200 MHz, samt undanröja hinder för effektiv utbyggnad och användning av trådlösa bredbandsnät. · Skapa gynnsamma villkor på de olika områden som påverkar onlinetjänster, bl.a. genom att korrekt och i tid tillämpa gällande lagstiftning, alltifrån e-handel – som är den rättsliga hörnstenen för att tillhandahålla onlinetjänster – till beskattning, alltifrån paketleverans till betalning, alltifrån konsumentskyddslagstiftning, såsom direktivet om konsumenternas rättigheter[64], till tvistlösningsmekanismer, som lagstiftning om alternativ tvistlösning/tvistlösning online[65]. · Stödja användningen av IKT och särskilt av bredbandsinternet, genom att förbättra tillgången till finansiering av små och medelstora företags anslutning och användning. Medlemsstaterna bör också investera i IKT-färdigheter, framför allt med hjälp av Europeiska socialfonden, genom att integrera dessa färdigheter mer och bättre i utbildningssystemen, främja partnerskap med företag, locka till gränsöverskridande rörlighet och anta ramen för digital kompetens. · Anta en helhetlig och uppdaterad strategi för it-säkerhet och utse en enhet för att genomföra den och samarbeta med andra medlemsstater. · Öka tillgängligheten i användarvänliga offentliga tjänster online, även genom gränsöverskridande sammankopplingar och infrastrukturer, göra e-upphandling driftskompatibel och bygga ut den mer allmänt i olika förvaltningsnivåer, samt främja utökad användning av e-fakturor. Medlemsstaterna bör främja öppna molnbaserade tjänster för att utveckla digitala tjänsteinfrastrukturer och stimulera efterfrågan. Medlemsstaterna bör också använda driftskompatibla e-hälsolösningar, däribland elektroniska journaler och e-recept för effektivare offentlig hälso- och sjukvård och klinisk forskning, samt ytterligare främja användningen av IKT för driftskompatibla smarta energi- och transportnät. · Utan att detta ska påverka beviljade patents och varumärkens kvalitet bör medlemsstaterna överväga möjligheten att sänka kostnaderna och förkorta de genomsnittliga handläggningstiderna för att registrera nationella patent och varumärken. De bör dessutom se till att det finns domstolar som är specialiserade på immateriella rättigheter och har de resurser som krävs. Del II – Den inre marknadens integration utifrån
integrationen av värdekedjor Denna del innehåller vissa övergripande
slutsatser om läget för den inre marknadens integration utifrån en analys av
värdekedjor, dvs. leverans och inköp av insatsvaror. En fullständig rapport om
analysen finns här. Att stärka gränsöverskridande produktionskedjor
är ett viktigt verktyg för att främja konkurrenskraft och tillväxt[66] och de totala
långsiktiga effekterna på sysselsättningen är sannolikt också positiva.
Dessutom kan en förbättra integration av värdekedjorna inom EU också bidra till
att återupprätta den externa balansen eftersom den skulle öppna marknader i
medlemsstater med överskott i handelsbalansen. Analysen
visar att gränsöverskridande handel med insatsvaror i EU överlag har ökat
såväl inom EU som externt. Detta visar att integrationen av den inre
marknaden fortsätter. Trots denna övergripande positiva utveckling finns det
fortfarande tydliga skillnader mellan medlemsstaterna[67]. [Diagram 1] Betydelsen av gränsöverskridande handel med insatsvaror i EU Sektorsbeteckningarna förklaras i tabellen i bilagan till den fullständiga rapporten som finns i följande länk. Siffrorna motsvarar andelarna EU-intern (gränsöverskridande och nationell) handel med insatsvaror i förhållande till produktionen i destinationssektorn (i procent). Analysen
tyder också på att handel med insatsvaror inom och utanför EU kompletterar
varandra[68].
Detta visar att ansträngningar för att ytterligare fördjupa den inre
marknaden och frihandelsavtal mellan EU och partnerekonomier utanför EU
förstärker varandra. Tjänstesektorerna
bidrar med flest insatsvaror till verksamheterna i andra sektorer, framför allt
tillverkning. Välfungerande tjänstemarknader får alltså positiva effekter
för tillverkningen i EU och vice versa, vilket illustreras i diagram 1. Analysen
pekar också på att medlemsstaterna för att få ut största möjliga fördelar med
den inre marknaden bör inrikta sina reformer på att minska handelshindren i
sektorer som är förhållandevis stora men ännu inte särskilt väl integrerade. Detta
gäller framför allt sektorer där integrationen utanför EU är stor jämfört med
integrationen inom EU, eftersom detta kan indikera att kapaciteten för
samarbete inom EU är underutnyttjad och därför kan tyda på att betydande hinder
återstår. [Diagram 2] De starkaste kopplingarna mellan produktion inom EU (nationell och gränsöverskridande) mellan sektorer Pilens tjocklek motsvarar koefficientens storlek: insatsvaror från en sektor till en annan som procent av ett genomsnitt av båda sektorernas produktion. Respektive koefficienter visas vid mitten av varje pil. Sektorsbeteckningarna förklaras här. Ur
detta perspektiv (dvs. med fokus på handelsflöden inom produktionsvärdekedjor)
verkar det finnas utrymme för att ytterliga minska hindren för
icke-marknadsproduktion av tjänster,[69]
fastighetsverksamhet och detaljhandel[70]. Dessutom
skulle det gå att öka den ekonomiska tillväxten om medlemsstaterna tillämpade
en politik för att förbättra produktiviteten i sektorer som redan är mycket
integrerade. Sådana reformer skulle sannolikt leda till spridningseffekter
för partnersektorers produktivitet, särskilt när kopplingarna mellan sektorerna
är starka. Som framgår av diagram 2 har hyra av maskiner och utrustning och
andra affärsverksamheter inom tjänstesektorerna de starkaste kopplingarna till
det största antalet partnersektorer. Tillverkning hade starkast kopplingar med
uthyrning och andra affärsverksamheter samt till grossist- och detaljhandel när
det gäller insatsvaror och med byggnadsverksamhet när det gäller produktion.
Transportsektorn har starkast kopplingar till grossistmarknaderna. Bilaga [1] Europeiska kommissionens Occasional Papers nr 129 ”Market
Functioning in Network Industries – Electronic Communications, Energy and
Transport”, februari 2013. [2] Alla verksamheter som
är knutna till uppbyggnad och användning av nätverk för internetåtkomst och
tjänster som erbjuds på internet (IP-telefoni, tillverkning och underhåll av
it-material för webben, internetbaserade tjänsteverksamheter och alla
verksamheter som använder internet som medium, från e-handel till
onlinereklam). [3] ”Internet
matters, the net’s sweeping impact on growth, jobs, and prosperity”, McKinsey Global
Institute, maj 2011, som behandlar dessa länder samt Brasilien, Kina och
Indien. [4] Europeiska kommissionens meddelande Bättre styrning av den inre
marknaden, COM(2012) 259 final. [5] Handelsintegrationen beräknas med genomsnittet av import och export av
varor och tjänster dividerat med BNP. [6]
Jfr konsumentmarknadsundersökningen 2013 som beställts av GD Hälsa och
konsumentfrågor och som ska användas i den kommande tionde resultattavlan för
konsumentmarknaderna, http://ec.europa.eu/consumers/consumer_research/consumer_market_monitoring_survey_en.htm [7] Europeiska kommissionens Economic Papers nr 456: ”The
economic impact of the Services Directive: A first assessment following
implementation”, juni 2012. [8] Europeiska kommissionens
meddelande om genomförandet av tjänstedirektivet Ett partnerskap för ny
tillväxt i tjänstesektorn 2012–2015, COM(2012) 261 final, juni 2012. [9] Kommissionens meddelande om utvärdering av nationella bestämmelser för
utövande av vissa yrken, COM(2013) 676 final, oktober 2013 och arbetsdokument
från kommissionens avdelningar om resultatet av den sakkunniga granskningen av
krav på juridisk form, aktieinnehav och taxor enligt tjänstedirektivet,
SWD(2013) 402 final, oktober 2013 (ej översatt till svenska). [10]
http://ec.europa.eu/internal_market/qualifications/policy_developments/index_en.htm#maincontentSec1 [11] Kommissionens meddelande Att skapa en europeisk handlingsplan för
handel och distribution, COM(2013) 36 final, januari 2013. [12] E-upphandlingsaspekter
tas upp i avsnittet om digitala marknader. [13] Värdet av tilldelade kontrakt för avfallshantering uppgick till
12 674 miljoner euro 2010, dvs. 10 % av den totala omsättningen för
industrin samma år eller cirka en tredjedel av de allmänna offentliga
utgifterna för varor, byggentreprenader och tjänster i fråga om
avfallshantering. Värdet på meddelandena om kontrakt för IKT-hårdvara,
IKT-programvara och IKT-tjänster i EU27 2010 uppgick till 22 483 miljoner
euro. Mer information finns i Sector analysis of Public Procurement,
criteria for selecting sectors and initial analysis of two sectors: waste
collection & treatment and ICT contracts, 25 juni 2013. [14] http://www.ecb.europa.eu/stats/money/surveys/sme/html/index.en.html [15] Marknaderna för lån, krediter och kreditkort, bankkonton, bostadslån,
investeringsprodukter, privata pensioner och värdepapper samt individuella
pensionsfonder. [16] Konsumentmarknadsundersökningen
2013 som beställts av GD Hälsa och konsumentfrågor och som ska användas i den
kommande tionde resultattavlan för konsumentmarknaderna, http://ec.europa.eu/consumers/consumer_research/consumer_market_monitoring_survey_en.htm Utvärderingen gäller Market Performance Index (MPI)
som är ett sammansatt index över konsumenternas bedömning av jämförbarhet,
förtroende, problem och klagomål samt tillfredsställelse med specifika
marknader. [17] Kommissionen har tagit emot konfidentiell information från nationella
tillsynsmyndigheter om försiktighetsåtgärder som vidtagits i olika
medlemsstater för att hantera hot mot den finansiella stabiliteten och som kan
få avgränsningseffekter. [18] Direktiv 2013/36/EU av
den 26 juni 2013 om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om
tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv
2002/87/EG och om upphävande av direktiv 2006/48/EG och 2006/49/EG förordning
(EU) nr 575/2013 av den 26 juni 2013 om tillsynskrav för kreditinstitut och
värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012. [19] Häri ingår framför allt den gemensamma rekonstruktionsmekanismen med
en gemensam rekonstruktionsfond samt direktivet om rekonstruktion och
återhämtning i banker. [20] http://www.ecb.europa.eu/press/pr/date/2013/html/pr131023.en.html [21] Direktiv 2011/61/EG av
den 8 juni 2011 om förvaltare av alternativa investeringsfonder samt om ändring
av direktiv 2003/41/EG och 2009/65/EG och förordningarna (EG) nr 1060/2009 och
(EU) nr 1095/2010. [22] Förordning (EU) nr
260/2012 av den 14 mars 2012 om antagande av tekniska och affärsmässiga krav
för betalningar och autogireringar i euro och om ändring av förordning (EG) nr
924/2009. [23] På EU-nivå
lanserade kommissionen 2011 en handlingsplan för små och medelstora företags
tillgång till finansiering och det inleddes också ett offentligt samråd i mars
2013 om långsiktig finansiering, däribland tillgång till finansiering för små
och medelstora företag. Två förordningar om inrättande av ett europeiskt pass
för investeringsfonder med inriktning på onoterade små och medelstora företag
och sociala företag har redan antagits och trädde i kraft den 22 juli 2013.
Europeiska kommissionen och Europeiska investeringsbanken (EIB) har ett nära
samarbete för att ta fram ett initiativ om utökning av riskdelningsinstrumenten
mellan Europeiska kommissionen, EIB och Europeiska investeringsfonden (EIF),
med stöd av medel från Europeiska stabilitetsinitiativet i syfte att förstärka
effekten av investeringar i små och medelstora företag från kapitalmarknader i
den privata sektorn. Detta initiativ för små och medelstora företag fick stöd
vid Europeiska rådets möte i oktober och granskas för närvarande av
Europaparlamentet. Stödet till små och medelstora företag, inbegripet genom
finansiella instrument, uppgår i dag till nästan 70 miljarder euro från
Eruf och ESF genom sammanhållningspolitiken och det kommer att fortsätta att
vara en nyckelprioritering för de europeiska struktur- och investeringsfonderna
2014–2020. [24] Direktiv 2012/17/EU av
den 13 juni 2012 om ändring av rådets direktiv 89/666/EEG och
Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/56/EG och 2009/101/EG vad avser
sammankoppling av centrala register, handelsregister och företagsregister. [25] Detta följer ett
pilotprojekt tillsammans med en grupp medlemsstater och kommissionens förslag
till ändring av förordningen om insolvensförfaranden – se förslag till
förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 1346/2000 om insolvensförfaranden,
COM(2012) 744 final, december 2012. [26] Meddelande om en ny europeisk strategi för att hantera misslyckade
företagssatsningar och insolvens, COM(2012) 742, december 2012. [27] Förordning (EU) nr 345/2013 av den 17 april 2013 om europeiska
riskkapitalfonder. [28] Förordning (EU) nr 346/2013 av den 17 april 2013 om europeiska fonder
för socialt företagande. [29] http://epp.eurostat.ec.europa.eu/statistics_explained/index.php/Electricity_market_indicators http://epp.eurostat.ec.europa.eu/statistics_explained/index.php/Natural_gas_market_indicators [30] Konsumentmarknadsundersökningen
2013 som beställts av GD Hälsa och konsumentfrågor och som ska användas i den
kommande tionde resultattavlan för konsumentmarknaderna, http://ec.europa.eu/consumers/consumer_research/consumer_market_monitoring_survey_en.htm [31] Kommissionens
arbetsdokument ”European Commission guidance for the design of renewables
support schemes” (http://ec.europa.eu/energy/gas_electricity/doc/com_2013_public_intervention_swd04_en.pdf) [32] Europeiska kommissionens
meddelande ”Fullbordande
av den inre marknaden för el och utnyttjande av offentliga ingrepp på
bästa sätt”
(http://ec.europa.eu/energy/gas_electricity/doc/com_2013_public_intervention_sv.pdf) [33] Fjärde järnvägspaketet (januari 2013), ett gemensamt europeiskt
luftrum 2+ (juni 2013), samråd om förslaget till riktlinjer om statligt stöd
till flygplatser och flygbolag (juli 2013). [34] Konsumentmarknadsundersökningen
2013 som beställts av GD Hälsa och konsumentfrågor och som ska användas i den
kommande tionde resultattavlan för konsumentmarknaderna, http://ec.europa.eu/consumers/consumer_research/consumer_market_monitoring_survey_en.htm [35] Registrerat av nätverket för europeiska konsumentcentrum 2012
(http://ec.europa.eu/consumers/ecc/ecc_key_statistics_en.htm) [36] Upphandlade kontrakt eller öppet tillträde till kommersiella tjänster
står för mindre än 5 % av den totala marknaden. [37] Upphandlade kontrakt eller öppet tillträde till kommersiella tjänster
står för mindre än 5 % av den totala marknaden. [38] Kommissionens
meddelande Blue Belt, ett gemensamt transportområde för sjöfart,
COM(2013) 510, 8 juli 2013. [39]
http://ec.europa.eu/transport/modes/air/single_european_sky/ses2plus_en.htm [40] Även om etableringsvillkor fastställs i
förordning (EG) nr 1071/2009 innebär förordningen också att medlemsstaterna kan
införa ytterligare krav för etablering av ett godstransportföretag. [41] Nationell vägtransportverksamhet som bedrivs av åkare från andra
medlemsstater, s.k. cabotage, är begränsad till tre cabotagetransporter inom
sju dagar räknat från en internationell transport enligt förordning (EG) nr
1072/2009. [42] Med medlagstiftarnas godkännande har kommissionen här
föreslagit två huvudsakliga rättsakter, nämligen förordningen om
transeuropeiska transportnät och förordningen om Fonden för ett sammanlänkat
Europa. Dessa syftar mot ett fullt fungerande alleuropeiskt transportnätverk – den
gemensamma marknadens ryggrad. [43] CE Delft m.fl. (2012), An inventory of measures for internalising
external costs in transport. [44] I dessa medlemsstater hade 74 %, 73 % respektive 73 %
av invånarna handlat något på nätet minst en gång 2012 (källa: Eurostat). [45] I Danmark, Storbritannien och Sverige säger 80 %, 75 %
respektive 71 % av respondenterna i färska undersökningar att de litar på
internetförsäljning från nationella återförsäljare, jämfört med ett
EU-genomsnitt på 59 %. [46] http://ec.europa.eu/public_opinion/flash/fl_358_en.pdf [47] Mer information om marknadsuppgifterna i detta avsnitt finns framför
alltid i resultattavlan för den digitala agendan på https://ec.europa.eu/digital-agenda/sites/digital-agenda/files/DAE%20SCOREBOARD%202013%20-%20SWD%202013%20217%20FINAL.pdf [48] Utnyttjandet av mobilt bredband ökade med ytterligare 11
procentenheter från januari 2012 till januari 2013. [49] Mellan juli och oktober 2013 beviljade kommissionen undantag (nya
tidsfrister) för elva medlemsstater (Österrike, Cypern, Finland, Grekland,
Ungern, Lettland, Litauen, Malta, Polen, Rumänien och Spanien). I länder som
Belgien, Estland, Slovenien och Slovakien har tillgången hindrats av
administrativa förseningar. [50] Priset per minut för ett nationellt mobiltelefonsamtal är exempelvis
sju gånger högre i den dyraste medlemsstaten (Nederländerna) än i den
billigaste (Litauen). [51] För en mer uttömmande redovisning av utvecklingen över tid för dessa
prisskillnader och andra skillnader för både fasta och mobila marknader, se European
Economy Occasional Papers nr 129: ”Market Functioning in Network Industrie
– Electronic Communications, Energy and Transport” (februari 2013). [52] Konsumentmarknadsundersökning av funktionen hos marknaden för
internettillgång och internetleverans ur ett konsumentperspektiv (2012) –
utförd för Europeiska kommissionen av Civic Consulting. http://ec.europa.eu/consumers/consumer_research/market_studies/internet_services_provision_study_en.htm [53] Eurostat – gemenskapsundersökning av
IKG-användning i hushåll och av enskilda – nyckelutförandeindikator för den
digitala agendan för Europa. [54] Eurostat – gemenskapsundersökning av
IKG-användning i hushåll och av enskilda – nyckelutförandeindikator för den
digitala agendan för Europa. [55] Enisas kartläggning av nationella strategier för it-säkerhet i
världen, april 2013. [56] Konsekvensbedömningsrapport som åtföljer förslaget till direktiv om
åtgärder för att säkerställa en hög gemensam nivå av nät- och
informationssäkerhet i hela unionen, SWD(2013) 32 final, februari 2013. [57] Se kommissionen strategi för molntjänster, COM(2012) 529 final,
september 2012. [58] Omfattar EU-system och nationella system för att erkänna, registrera,
använda och verkställa immateriella rättigheter. [59] Kostnaden för att ansöka om och registrera
ett varumärke i tre klasser varierar exempelvis inom EU, från 78 euro i
Cypern till 419 euro i Sverige. [60] En av fem EU-invånare har aldrig använt internet och andelen som inte
använder internet är större än 40 % i vissa medlemsstater. [61] Eurostat,
baserat på ett representativt urval av den vuxna (16–74 år) befolkningen i EU.
Det är stora skillnader mellan länderna, från 26 % till 79 % av
invånarna som har inga eller låga färdigheter. [62] IDC:s vitbok Post Crisis: e-Skills Are Needed to Drive Europe's Innovation Society (november 2009). [63] Från 2011 till 2012 skapades mer än 100 000
programutvecklingsjobb. Tillsammans med att antalet personer med IKT-utbildning
planar ut, leder detta till en växande brist på arbetsmarknaden. [64] Direktiv
2011/83/EU av den 25 oktober 2011 om konsumenträttigheter och om ändring av rådets
direktiv 93/13/EEG och direktiv 1999/44/EG och om upphävande av rådets direktiv
85/577/EEG och direktiv 97/7/EG. [65] Direktiv 2013/11/EU av
den 21 maj 2013 om alternativ tvistlösning vid konsumenttvister och om ändring
av förordning (EG) nr 2006/2004 och direktiv 2009/22/EG och förordning (EU) nr
524/2013 av den 21 maj 2013 om tvistlösning online vid konsumenttvister och om
ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och direktiv 2009/22/EG. [66] Se kapitel 2 i http://ec.europa.eu/enterprise/policies/industrial-competitiveness/competitiveness-analysis/european-competitiveness-report/comprep2012_en.htm [67] En landsspecifik analys av förändringarna i integrationsintensitet
finns i den fullständiga rapporten i följande länk. [68] Under 2006–2009 fanns det en positiv korrelation mellan den
genomsnittliga andelen icke-nationella insatsvaror inom EU och den
genomsnittliga andelen insatsvaror utanför EU i medlemsstaterna. [69] Offentlig förvaltning, försvar, utbildning samt hälso- och sjukvård. [70] Den här analysen tar hänsyn till integrationen utanför EU av dessa
tjänster som riktmärke. Vid bedömningen av den totala integrationen av
tjänstemarknaderna i EU, bör andra integrationskanaler som inte ingår i
räckvidden för detta kapitel (främst tillhandahållande av tjänster genom
etablering) också beaktas för att komplettera dessa slutsatser.