EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 02004R0138-20220502
Regulation (EC) No 138/2004 of the European Parliament and of the Council of 5 December 2003 on the economic accounts for agriculture in the Community (Text with EEA relevance)Text with EEA relevance
Consolidated text: Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 138/2004 av den 5 december 2003 om räkenskaper för jordbruket i gemenskapen (Text av betydelse för EES)Text av betydelse för EES.
Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 138/2004 av den 5 december 2003 om räkenskaper för jordbruket i gemenskapen (Text av betydelse för EES)Text av betydelse för EES.
02004R0138 — SV — 02.05.2022 — 007.001
Den här texten är endast avsedd som ett dokumentationshjälpmedel och har ingen rättslig verkan. EU-institutionerna tar inget ansvar för innehållet. De autentiska versionerna av motsvarande rättsakter, inklusive ingresserna, publiceras i Europeiska unionens officiella tidning och finns i EUR-Lex. De officiella texterna är direkt tillgängliga via länkarna i det här dokumentet
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 138/2004 av den 5 december 2003 om räkenskaper för jordbruket i gemenskapen (EGT L 033 5.2.2004, s. 1) |
Ändrad genom:
|
|
Officiella tidningen |
||
nr |
sida |
datum |
||
KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 306/2005 av den 24 februari 2005 |
L 52 |
9 |
25.2.2005 |
|
KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 909/2006 av den 20 juni 2006 |
L 168 |
14 |
21.6.2006 |
|
KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 212/2008 av den 7 mars 2008 |
L 65 |
5 |
8.3.2008 |
|
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 1137/2008 av den 22 oktober 2008 |
L 311 |
1 |
21.11.2008 |
|
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) nr 1350/2013 av den 11 december 2013 |
L 351 |
1 |
21.12.2013 |
|
KOMMISSIONENS DELEGERADE FÖRORDNING (EU) 2019/280 av den 3 december 2018 |
L 47 |
7 |
19.2.2019 |
|
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) 2022/590 av den 6 april 2022 |
L 114 |
1 |
12.4.2022 |
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 138/2004
av den 5 december 2003
om räkenskaper för jordbruket i gemenskapen
(Text av betydelse för EES)
Artikel 1
Ämne
Denna förordning upprättar räkenskaper för jordbruket i gemenskapen (nedan kallade ”EAA”) genom att fastställa följande:
En EAA-metod (gemensamma standarder, definitioner, klassifikationer och bokföringsregler), som skall användas för att för gemenskapen sammanställa räkenskaper baserade på en jämförbar grund, samt och för att översända data på det sätt som krävs i artikel 3.
Tidsfrister för överföringen av de sammanställda jordbruksräkenskaperna i enlighet med EAA-metoden.
Artikel 2
Metod
Dessa delegerade akter ska endast antas när de inte innebär någon ändring av grundbegreppen i bilaga I, när de inte kräver ytterligare medel för producenter inom det europeiska statistiksystemet när de ska genomföras och när de inte medför en betydande extra börda för medlemsstaterna eller uppgiftslämnarna.
Kommissionen ska vederbörligen motivera de statistiska åtgärderna som anges i de delegerade akterna och när det är lämpligt använda information från relevanta sakkunniga baserat på en kostnadseffektivitetsanalys, med en bedömning av bördan för uppgiftslämnarna och produktionskostnaden, som avses i artikel 14.3 c i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 223/2009 ( 1 ).
Artikel 3
Överföring till kommissionen
Den första överföringen av uppgifter för regionalräkenskaperna för jordbruket (REAA) på Nuts 2-nivå i den mening som avses i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1059/2003 ( 2 ) ska dock äga rum senast den 30 september 2023.
Dessa delegerade akter ska inte innebära en betydande extra börda för medlemsstaterna eller uppgiftslämnarna.
Kommissionen ska vederbörligen motivera de statistiska åtgärderna som anges i de delegerade akterna och när det är lämpligt använda information från relevanta sakkunniga baserat på en kostnadseffektivitetsanalys, med en bedömning av uppgiftslämnarbördan och produktionskostnaden, som avses i artikel 14.3 c i förordning (EG) nr 223/2009.
Artikel 3a
Spridning av statistik
Utan att det påverkar tillämpningen av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1367/2006 ( 3 ) och förordning (EG) nr 223/2009 ska kommissionen (Eurostat) sprida de uppgifter som överförs till den i enlighet med artikel 3 i den här förordningen online utan kostnad.
Artikel 3b
Kvalitetsbedömning
Artikel 4
Utövande av delegering
Artikel 4a
Kommittéförfarande
Artikel 4b
Undantag
Artikel 5
Slutbestämmelse
Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
BILAGA I
RÄKENSKAPER FÖR JORDBRUKET
(EAA)
INNEHÅLLSFÖRTECKNING |
|
Förord |
|
I. |
Allmän struktur |
A. |
Inledning |
B. |
Basenheten och branschen jordbruk |
1. |
Basenheten |
2. |
Branschen jordbruk |
3. |
Ej särskiljbara sekndära icke-jordbruksaktiviteter |
C. |
Mätning av produktionen |
D. |
Kontosystem |
1. |
Kontosystemet i ►M6 ENS 2010 ◄ |
2. |
Kontosystemet i EAA |
E. |
Uppgiftskällor och beräkningsmetoder för sammanställning av EAA |
F. |
Klassifikationen |
1. |
Allmänt |
2. |
Definition av jordbrukets karakteristiska aktiviteter |
3. |
Definition av jordbrukets karakteristiska enheter |
4. |
Noter gällande vissa positioner |
5. |
Skillnader mellan branschens omfattning i EAA och jordbruk i nationalräkenskaperna |
II. |
Produkttransaktioner |
A. |
Allmänna regler |
1. |
Referensperiod |
2. |
Enheter |
3. |
Bokföringstidpunkt |
B. |
Produktion |
1. |
Produktionsbegreppet i ►M6 ENS 2010 ◄ och EAA – Allmänt |
2. |
Jordbrukets produktion: kvantiteter |
3. |
Produktion från ej särskiljbara sekundära icke-jordbruksaktiviteter |
4. |
Jordbrukets produktion |
5. |
Värdering av produktionen |
C. |
Insatsförbrukning |
1. |
Definition |
2. |
Insatsförbrukningens poster |
3. |
Värdering av insatsförbrukning |
D. |
Bruttoinvestering |
1. |
Fast bruttoinvestering |
2. |
Lagerinvestering |
3. |
Bokföring av djur i form av ”fast bruttoinvestering” eller ”lagerinvestering” |
III. |
Omfördelningstransaktioner och andra flöden |
A. |
Definition |
B. |
Allmänna regler |
1. |
Referensperioden |
2. |
Enheter |
3. |
Bokföringstidpunkt för omfördelningstransaktioner |
4. |
Allmänna kommentarer till förädlingsvärdet |
C. |
Löner och kollektiva avgifter |
D. |
Skatter på produktion och import |
1. |
Produktskatter |
2. |
Behandling av moms |
3. |
Övriga produktionsskatter |
E. |
Subventioner |
1. |
Produktsubventioner |
2. |
Övriga produktionssubventioner |
F. |
Kapitalinkomst |
1. |
Definition |
2. |
Ränta |
3. |
►M6 Arrenden (av mark och av mineraltillgångar) ◄ |
4. |
►M6 Kapitalavkastning tillräknad försäkringstagarna (ingår inte i EAA) ◄ |
G. |
Kapitaltransfereringar |
1. |
Investeringsbidrag |
2. |
Andra kapitaltransfereringar |
H. |
Kapitalförslitning |
IV. |
Arbetsinsats i jordbruket |
V. |
Indikatorer på jordbrukets inkomst |
A. |
Definition på inkomst och saldoposter |
B. |
Behandling av inkomst från enheter organiserade i företagsform |
C. |
Definition på indikatorer på jordbrukets inkomster |
D. |
Aggregering av inkomstindikatorerna för europeiska unionen |
E. |
Deflatering av inkomstindikatorerna |
VI. |
Värdering av EAA till fasta priser |
A. |
Pris- och volymmått |
B. |
Principer och metoder för att sammanställa EAA i fasta priser |
1. |
Val av indexformler |
2. |
Basår |
3. |
Framläggning av serier utifrån ett referensår |
4. |
►M6 Beräkning av förädlingsvärde i fasta årspriser ◄ |
5. |
Uppdelning av skatter och subventioner på produktion i volym- och priskomponenter |
VII. |
Regionalräkenskaper för jordbruket (REAA) |
A. |
Allmänna principer |
1. |
Inledning |
2. |
Regional ekonomi, regionalt territorium |
3. |
Basenhet i sammanställningen av REAA |
4. |
Metoder för sammanställning av REAA |
5. |
Begreppen hemvist och territorium |
6. |
Branschen jordbruk och karakteristiska enheter |
B. |
Produkttransaktioner |
1. |
Produktion |
2. |
Insatsförbrukning |
3. |
Bruttoinvestering |
C. |
Omfördelningstransaktioner och andra flöden |
1. |
Allmänna regler |
2. |
Förädlingsvärde |
3. |
Kapitalförslitning |
4. |
Subventioner |
5. |
Skatter |
6. |
Löner och kollektiva avgifter |
7. |
Driftsöverskott netto |
8. |
Ränta, arrenden |
9. |
Jordbrukets företagsinkomst: allmänna beräkningsregler |
D. |
Översikt över genomförandet |
1. |
Inledning |
2. |
Att definiera jordbruket i en region |
3. |
Att mäta jordbruksproduktionen |
4. |
Ej särskiljbara sekundära icke-jordbruksaktiviteter |
5. |
Insatsförbrukning |
FÖRORD
Revideringen av det europeiska nationalräkenskapssystemet (ENS 2010) ( 4 ) har lett till vissa ändringar av den grundläggande metoden för EAA, för att garantera enhetlighet med ENS, för att EAA ska kunna harmoniseras såväl mellan medlemsstaterna som med nationalräkenskapernas centrala ram och för att säkerställa att de nödvändiga förändringarna var möjliga att genomföra. Dessa överväganden har präglat arbetet med denna manual. Förutom begrepp, principer och grundläggande regler för sammanställning av EAA redogörs här även för eventuella anpassningar till jordbrukets speciella förhållanden.
I. ALLMÄN STRUKTUR
A. INLEDNING
1.01. |
För att ett nationalräkenskapssystem skall kunna ligga till grund för analyser, prognoser och politiska åtgärder måste det ge en så systematisk, jämförbar och fullständig bild av den ekonomiska verksamheten som möjligt. Detta innebär att den mängd olika ekonomiska transaktioner och enheter som ingår i systemet skall klassificeras efter allmänna kriterier och redovisas klart och tydligt i ett sammanhängande system av räkenskaper och tabeller. |
1.02. |
Europeiska nationalräkenskapssystemet (ENS), som har utarbetats på grundval av FN:s reviderade System of National Accounts ( ►M6 2008 SNA ◄ ) ►M6 ( 5 ) ◄ , har skapats för att tillgodose EU:s särskilda behov. I ENS fastställs enhetliga begrepp, definitioner, bokföringsregler och nomenklaturer som skall användas av EU:s medlemsstater. |
1.03. |
Ett lands ekonomi motsvarar summan av de aktiviteter som genomförs av ett mycket stort antal enheter. Dessa enheter ägnar sig åt en mängd olika transaktioner gällande produktion, finansiering, försäkring, omfördelning och konsumtion. De enheter och grupper av enheter som behandlas inom ramen för ett nationellt räkenskapssystem måste definieras med hjälp av de ekonomiska modeller som tillämpas i undersökningen. ►M6 I ENS 2010 använder man sig av två slags enheter och två motsvarande sätt att dela in samhällsekonomin. ◄ |
1.04. |
För att analysera flöden gällande inkomster, kapital, finansiella transaktioner och tillgångar är det väsentligt att man väljer enheter som gör det möjligt att studera beteendesamband mellan de ekonomiska aktörerna (institutionella enheter). För att analysera produktionsprocessen är det betydelsefullt att enheter väljs som påvisar förhållanden av teknisk-ekonomisk karaktär (lokala verksamhetsenheter och homogena produktionsenheter). |
1.05. |
Detta innebär att ekonomin kan delas upp på två olika sätt:
i)
I institutionella sektorer och undersektorer, bestående av grupper av institutionella enheter.
ii)
I branscher, bestående av grupper av lokala verksamhetsenheter (bransch) eller homogena produktionsenheter (homogen bransch). |
1.06. |
Eftersom huvudsyftet med EAA är att analysera produktionsprocessen och de primära inkomster som den genererar, har de utarbetats med branschbegreppet som grund. |
1.07. |
EAA utgör satelliträkenskaper som tillför ytterligare information, där de begrepp som används har anpassats till de särskilda förhållandena inom jordbruksbranschen. Även om satelliträkenskapernas struktur till stor del följer nationalräkenskapernas centrala ram, skall de sammanställas enligt egna regler och metoder. |
1.08. |
Det måste göras skillnad mellan inkomster från jordbrukets produktionsprocess och jordbrukshushållens inkomst. Den senare inbegriper, förutom de inkomster som jordbruksaktiviteten genererar, inkomster från andra källor (kapitalinkomst, sociala transfereringar etc.) som jordbrukshushållen kan ha. ►M6 Dessa båda inkomstslag (inkomst som genereras av jordbruksverksamhet respektive jordbrukshushållens inkomst) mäts med två vitt skilda målsättningar, vilket innebär att det krävs två helt olika metoder för att dela upp ekonomin: den första, som gäller EAA, grundas på produktionsenheter, definierade utifrån ekonomisk aktivitet, den andra grundas på hushåll (dvs. institutionella enheter), där den huvudsakliga inkomstkällan är fristående jordbruksverksamhet. ◄ |
B. BASENHETEN OCH BRANSCHEN JORDBRUK
1. Basenheten
1.09. |
För att kunna analysera de flöden som uppkommer under produktionsprocessen och vid användningen av varor och tjänster är det nödvändigt att välja enheter som belyser samband av teknisk-ekonomisk karaktär. Detta krav betyder som regel att institutionella enheter måste delas upp i mindre och mer homogena enheter med avseende på typ av produktion. Lokala verksamhetsenheter avser att uppfylla detta krav som operativ ansats (se ENS 2010, 2.147) ( 6 ). |
1.10. |
Den lokala verksamhetsenheten är den del av en verksamhetsenhet som motsvarar en lokal enhet. Den lokala verksamhetsenheten kallas i 2008 SNA och ISIC rev. 4 för ”establishment”. En verksamhetsenhet grupperar alla de delar av en institutionell enhet, i dess egenskap av producent, som bidrar till utförandet av en aktivitet på undergruppsnivå (4 siffror) i Nace Rev.2 (näringsgrensindelning som används som referensindelning, se punkt 1.55) och som svarar mot en eller flera operationella underindelningar av den institutionella enheten. Den institutionella enhetens informationssystem måste för varje lokal verksamhetsenhet kunna uppge eller beräkna åtminstone produktionsvärde, insatsförbrukning, löner och sociala avgifter, driftsöverskott, sysselsättning och fast bruttoinvestering (ENS 2010, 2.148). Den lokala enheten är en institutionell enhet, eller en del av en institutionell enhet, som producerar varor eller tjänster och som är belägen på en geografiskt identifierad plats. |
1.11. |
En lokal verksamhetsenhet kan i sin egenskap av producent motsvara en institutionell enhet eller en del av en institutionell enhet; däremot kan den aldrig tillhöra två olika institutionella enheter. Eftersom de flesta institutionella enheter som producerar varor och tjänster i praktiken ägnar sig åt flera olika aktiviteter samtidigt (en primär aktivitet och en eller flera sekundära aktiviteter), kan de delas upp i samma antal lokala verksamhetsenheter, om nödvändig information finns tillgänglig. Däremot kan inte hjälpaktiviteterna (inköp, försäljning, marknadsföring, bokföring, transport, lagring, underhåll etc.; se punkt 1.27) leda till att en lokal verksamhetsenhet bildas, om de inte utförs på en separat plats, i en annan region än den lokala verksamhetsenhet som de biträder (ENS 2010, 3.13). |
1.12. |
I princip ska det registreras lika många lokala verksamhetsenheter som det finns sekundära aktiviteter, men det kan hända att det inte finns tillräckligt med statistiska uppgifter (bokföringsmaterial) för att alla eller delar av en lokal verksamhetsenhets sekundära aktiviteter ska kunna särskiljas från den primära aktiviteten. Om en institutionell enhet som producerar varor eller tjänster har en primär aktivitet och därtill en eller flera sekundära aktiviteter, ska den underindelas i samma antal verksamhetsenheter och de sekundära aktiviteterna ska klassificeras under andra rubriker än den primära aktiviteten. Hjälpaktivitet hålls inte isär från den primära aktiviteten eller de sekundära aktiviteterna. Verksamhetsenheter som hör hemma under en viss rubrik i klassificeringssystemet kan dock framställa produkter utanför den homogena gruppen som ett resultat av sekundär aktivitet som hör samman med dem och som inte kan identifieras separat genom tillgängliga bokföringsdokument. En verksamhetsenhet kan således utföra en eller flera sekundära aktiviteter. (ENS 2010, 2.149). |
1.13. |
En aktivitet kan sägas äga rum när sådana resurser som utrustning, arbetskraft, tillverkningsteknik, informationsnätverk och produkter kombineras, vilket leder till skapandet av specifika varor och tjänster. En aktivitet karakteriseras av en insats av produkter (varor och tjänster), en produktionsprocess och en produktion av produkter. Den primära aktiviteten vid en lokal verksamhetsenhet är den aktivitet vars förädlingsvärde överstiger det för varje annan aktivitet som bedrivs inom samma enhet. Klassificeringen av den primära aktiviteten bestäms på grundval av Nace Rev.2, först på den högsta nivån i klassifikationen och därefter på mer detaljerade nivåer (ENS 2010, 3.10). |
2. Branschen jordbruk
1.14. |
Genom att gruppera alla lokala verksamhetsenheter som ägnar sig åt samma typ av aktivitet får man en bransch. På så sätt kan ekonomin delas upp i olika branscher. Dessa branscher klassificeras efter de grupperade enheternas primära aktivitet. ►M6 På den mest detaljerade klassifikationsnivån, enligt definitionen i ENS 2010, 2.150, består en bransch av alla lokala verksamhetsenheter som ingår i en enskild undergrupp (4 siffror) enligt Nace Rev.2 och som därför ägnar sig åt samma primära aktivitet som den som definieras i Nace Rev.2. ◄ |
1.15. |
Även om branschen jordbruk tidigare har definierats som en grupp av homogena produktionsenheter för jordbruk, har man nu valt den lokala verksamhetsenheten som basenhet för beskrivningen i EAA. Detta gjordes av två skäl: dels ansågs det att EAA skulle ge en bättre bild av jordbrukets ekonomiska verklighet om hänsyn togs till vissa sekundära icke-jordbruksaktiviteter som inte kan särskiljas från jordbruksenheternas samlade produktionsaktiviteter, dels skulle detta innebära att EAA alltjämt hölls i överensstämmelse med nationalräkenskapernas centrala struktur. Detta innebär en övergång från ett analytiskt synsätt, baserat på begreppen homogen produktionsenhet och homogen bransch, till ett statistiskt synsätt, grundat på begreppen lokal verksamhetsenhet och bransch. |
1.16. |
Med ej särskiljbara sekundära icke-jordbruksaktiviteter avses aktiviteter vars kostnader inte kan skiljas från den egentliga jordbruksaktiviteten. Det rör sig bl.a. om bearbetning av jordbruksprodukter på gården, skogsbruk, skogsavverkning, turism etc. Detta innebär alltså att jordbrukets produktion härrör från två typer av aktiviteter:
i)
Jordbruksaktiviteter (primära eller sekundära) som utförs av jordbruksenheter.
ii)
Ej särskiljbara sekundära icke-jordbruksaktiviteter som utförs av jordbruksenheter. |
1.17. |
Jordbruksföretaget är den enhet som för närvarande används vid statistiska undersökningar av jordbruket (skattningar, undersökningar gällande jordbruksföretagens struktur) och det är också den lokala verksamhetsenhet som lämpar sig bäst för jordbruket (även om denna också bör inbegripa en del andra enheter som vin- eller olivodlingskooperativ, enheter som utför entreprenadarbeten etc.). Det bör ändå framhållas att den mängd olika jordbruksaktiviteter som kan utföras på jordbruksföretag gör dessa till en särskild kategori av lokala verksamhetsenheter. ►M6 En strikt tillämpning av ENS-regeln om enheter och deras gruppering skulle nämligen leda till att jordbruksföretaget delades upp i flera olika lokala verksamhetsenheter i de fall då samma företag utför flera aktiviteter på undergruppsnivå (4 siffror) i Nace Rev.2 och de uppgifter som krävs enligt punkt 1.10 finns tillgänglig. Att man använder jordbruksföretaget som den lokala verksamhetsenheten för jordbruket, både inom nationalräkenskaperna och EAA, grundas på ett statistiskt synsätt. ◄ |
1.18. |
Jordbrukets konton är därför nästan identiska med jordbruksföretagens konton (produktionskontot samt kontot för inkomstbildning). För att undanröja eventuella missförstånd bör det framhållas att jordbrukets konton inte kan likställas med kontona för de företag där jordbruk är den primära aktiviteten. För det första omfattar de inte alla dessa företags icke-jordbruksaktiviteter (aktiviteter som kan särskiljas från jordbruksaktiviteter har inte medräknats). För det andra omfattar de även jordbruksaktiviteter som utförs av företag vars primära aktivitet är något annat än jordbruk. Att jordbruksföretaget används som basenhet för EAA ändrar därför inte det faktum att jordbruksräkenskaperna är räkenskaper för branschen jordbruk. |
1.19. |
►M6 Eftersom en bransch enligt ENS 2010 består av en grupp enheter som ägnar sig åt samma, eller liknande, slag av aktivitet som primär aktivitet, är EAA:s definition av branschen jordbruk ett resultat av de aktiviteter och enheter som har fastslagits vara karakteristiska för denna bransch. ◄ Valet av aktiviteter och enheter som är karakteristiska för jordbruket kan leda till vissa skillnader mellan EAA:s och nationalräkenskapernas jordbrukskonton (se punkt 1.93.). |
1.20. |
►M6 Med branschen jordbruk avses den grupp av alla lokala verksamhetsenheter som utövar följande ekonomiska aktiviteter som primära eller sekundära aktiviteter (se punkterna 1.60–1.66 för en mer ingående definition av branschen jordbruk): ◄
—
Växtodling (inkl. framställning av vin och olivolja från druvor och oliver ur egen odling).
—
Djurskötsel.
—
Växtodling i kombination med djurskötsel.
—
Service till jordbruk.
—
Jakt och viltvård samt service i anslutning härtill.
|
1.21. |
Vid sidan av jordbruksföretagen kan följande enheter anses vara karakteristiska för jordbruket: producentgrupper (t.ex. kooperativ) som framställer vin och olivolja samt specialiserade enheter som tillhandahåller maskiner, materiel och personal för entreprenadarbeten inom jordbruket. |
1.22. |
Specialiserade enheter som tillhandahåller maskiner, materiel och personal för entreprenadarbeten inom jordbruksproduktionen (det kan röra sig om affärsdrivande företag som åtar sig entreprenadarbeten eller jordbruksföretag som utför tjänster på samma sätt som entreprenörer) anses ingå i jordbruket. En snävare tolkning är att dessa enheter skall uppfylla följande kriterier för att räknas till jordbruket: de skall utföra arbeten som a) ingår i jordbrukets produktionsprocess, b) är kopplade till produktionen av jordbruksprodukter, c) vanligtvis utförs av jordbruksföretag och d) i realiteten helt och hållet utförs av de specialiserade enheter som tillhandahåller maskiner, materiel och personal. |
1.23. |
Om det ovannämnda arbetet inte genomgående utförs av specialiserade enheter (t.ex. om jordbruksföretagen hyr maskiner, men använder egen arbetskraft), ska denna aktivitet redovisas under huvudgrupp 77 i Nace rev. 2 (”Uthyrning och leasing”). I så fall ska de belopp som jordbruksföretagen betalat till dessa entreprenadföretag bokföras som ”Andra varor och tjänster” under rubriken ”Insatsförbrukning” (se punkt 2.108). |
1.24. |
Eftersom syftet med EAA är att mäta, beskriva och analysera den inkomstbildning som uppstår genom ekonomisk aktivitet gällande jordbruk (vilket i EU:s medlemsstater nästan uteslutande är en marknadsinriktad aktivitet) har man beslutat att inte inbegripa enheter där jordbruket endast är en fritidssysselsättning ( 7 ). Däremot ingår enheter som sysslar med självhushållsjordbruk i EAA. Det ska noteras att jordbruksföretags produktion för egen slutlig konsumtion måste redovisas i EAA. |
3. Ej särskiljbara sekundära icke-jordbruksaktiviteter
1.25. |
I och med att den lokala verksamhetsenheten används som basenhet för jordbruket leder detta till att även sekundära icke-jordbruksaktiviteter bokförs i de fall då dessa inte kan avskiljas från den primära jordbruksaktiviteten. |
1.26. |
Ej särskiljbara sekundära icke-jordbruksaktiviteter som utövas av lokala verksamhetsenheter inom jordbruket definieras i EAA som aktiviteter med nära koppling till jordbruksproduktionen, för vilka uppgifter om produktion, insatsförbrukning, löner och kollektiva avgifter, antal anställda samt fasta bruttoinvesteringar inte kan särskiljas från den primära jordbruksaktiviteten under den statistiska observationsperioden. |
1.27. |
Sekundära icke-jordbruksaktiviteter utmärks av följande huvuddrag:
—
Produktionen från dessa ej särskiljbara aktiviteter måste vara avsedd för försäljning eller byteshandel (under bokföringsperioden eller också senare efter lagring), för producentens egen slutliga användning eller för in natura-betalning (omfattar även naturalön till anställda).
—
Det får inte röra sig om hjälpaktiviteter. Hjälpaktiviteter varken avskiljs som egna enheter eller särskiljs från de primära eller sekundära aktiviteterna hos de enheter som de biträder. Följaktligen ska hjälpaktiviteter integreras med den lokala verksamhetsenhet de biträder, såvida de inte är organiserade som separata enheter och befinner sig i en annan region. Hjälpaktiviteter förblir i samma bransch som den lokala verksamhetsenhet de biträder. Med hjälpaktivitet avses en stödaktivitet som utförs inom företaget för att skapa de nödvändiga förutsättningarna för att utföra de primära eller sekundära aktiviteterna (t.ex. försäljning, marknadsföring, lagring eller transport för egen räkning, se ENS 2010, 3.12 och 3.13, samt 2008 SNA, 5.35–5.44). Hjälpaktiviteter karakteriseras vanligen av att deras resultat återfinns som insats i de olika typerna av producerande verksamhet.
—
Enligt vedertaget bruk får de inte omfatta produktion av fast bruttoinvestering i icke-jordbruksprodukter (som byggnader eller maskiner) för egen räkning. Sådan produktion av fast bruttoinvestering i icke-jordbruksprodukter för egen slutlig användning antas vara en avgränsad aktivitet och ska bokföras som produktion från en viss lokal verksamhetsenhet. Bostadstjänster som erbjuds anställda som naturalön ska redovisas på liknande sätt (dessa bokförs som naturalön på kontot för inkomstbildning).
—
Aktiviteterna måste vara karakteristiska för jordbruksföretag, vilket innebär att dess ekonomiska betydelse skall vara signifikant för ett betydande antal företag.
—
”Jordbruksverksamhet som utförs mot lön eller inom ramen för ett kontrakt” anses inte vara någon icke-jordbruksaktivitet, eftersom det är en aktivitet som är karakteristisk för jordbruket (jordbrukstjänster).
|
1.28. |
Endast den del av en viss sekundär icke-jordbruksaktivitet som inte kan särskiljas skall bokföras. Detta innebär att samma icke-jordbruksaktivitet skall räknas till jordbruket om den inte kan särskiljas från den primära jordbruksaktivitet som utövas av en lokal verksamhetsenhet inom jordbruket, men däremot utelämnas om den kan särskiljas från den primära jordbruksaktiviteten. De sekundära aktiviteterna ger i så fall upphov till en lokal verksamhetsenhet utanför jordbruket. Bestämningskriteriet för ej särskiljbara sekundära icke-jordbruksaktiviteter är i allmänhet inte produktens egenskaper, utan snarare aktiviteten i sig ( 8 ). Turisttjänster som tillhandahålls av jordbruksföretag skall t.ex. endast bokföras när de inte kan särskiljas från själva jordbruksaktiviteten. Detta kommer antagligen inte längre att vara fallet när tjänsterna ökar i betydelse. Vilka icke-jordbruksprodukter som skall bokföras under jordbrukets produktion kan i stället variera beroende på ”tid och rum”. |
1.29. |
Ej särskiljbara sekundära icke-jordbruksaktiviteter kan delas upp i två huvudkategorier:
1.
Aktiviteter som utgör en förlängning av själva jordbruksaktiviteten där man också använder sig av jordbruksprodukter. Sådana aktiviteter förekommer i de flesta av EU:s medlemsstater. En typisk aktivitet i denna grupp är bearbetning av jordbruksprodukter: Bearbetning av jordbruksprodukter
—
bearbetning av mjölk till smör, grädde, ost, yoghurt och andra mjölkprodukter
—
bearbetning av frukt och grönsaker till juice, konserver, marmelad, alkoholhaltiga drycker och andra produkter
—
bearbetning av druvor, druvmust och vin till alkoholhaltiga produkter (mousserande vin som champagne, alkoholhaltiga drycker som konjak etc.)
—
spinning/flätning av vegetabiliska material/textilfibrer/ull
—
bearbetning av kött till paté, gåsleverpastej och andra beredda köttvaror
—
bearbetning av andra jordbruksprodukter
Sortering och paketering av jordbruksprodukter, t.ex. ägg och potatis
2.
Aktiviteter där man använder sig av jordbruksföretaget och dess produktionsmedel (utrustning, anläggningar, byggnader, arbetskraft). Dessa aktiviteter omfattar bl.a. följande:
—
Landsbygdsturism – camping, restaurang-, hotell- och annan logiverksamhet etc.
—
Gårdsbutiker – detaljhandel med produkter som inte härrör från jordbruksföretaget. Direktförsäljning av obehandlade eller bearbetade jordbruksprodukter bokförs under produktionen av dessa produkter.
—
Sport och fritidsverksamhet på landet – marken utnyttjas för en viss verksamhet som golf, ridning, jakt, fiske etc.
—
Tjänster för tredje mans räkning – t.ex. uthyrning och reparation av jordbruksmaskiner, bevattningsprojekt, jordbruksrådgivning, lagring av produkter, underhåll av ekonomibyggnader, handelstjänster gällande jordbruksprodukter eller transport av jordbruksprodukter. Dessa tjänster ska endast bokföras som sekundära aktiviteter om de utförs för tredje mans räkning. Om de utförs för egen räkning, räknas de som hjälpaktiviteter, vilket inte bokförs i räkenskaperna (se punkt 1.27).
—
Landskapsvård – klippning av gräs och häckar, snöröjning samt anläggning, plantering och underhåll av grönytor etc.
—
Fiskodling.
—
Övriga aktiviteter där jordbrukets mark och produktionsmedel används. Dessa aktiviteter kommer att omfatta forskning och utveckling, om detta inte utförs av separata lokala verksamhetsenheter och om det är möjligt att beräkna.
|
1.30. |
Listan över sekundära icke-jordbruksaktiviteter (se punkt 1.29.) är emellertid endast avsedd som vägledning och kan inte tillämpas i alla länder. Varje land skall i stället ställa samman en egen lista över ej särskiljbara sekundära icke-jordbruksaktiviteter på grundval av jordbrukets särdrag i det egna landet. Denna lista skall utarbetas i samarbete med de myndigheter som ansvarar för nationalräkenskaperna för att säkerställa att EAA överensstämmer med de konton för jordbruket och icke-jordbruksaktiviteter som har ställts samman för nationalräkenskaperna (så att ingen aktivitet utelämnas eller redovisas dubbelt). |
1.31. |
De sekundära jordbruksaktiviteter som utförs av icke-jordbruksenheter kan anses vara av marginell betydelse och värderas enligt vedertaget bruk som noll. I själva verket förutsätter man att uppgifterna gällande jordbruksproduktion som utförs av en icke-jordbruksenhet alltid kan särskiljas, p.g.a. jordbruksprodukternas respektive produktionsmedlens egenart samt de uppgiftskällor och metoder som används för att utarbeta den slutliga EAA (se kapitel I, avsnitt E samt kapitel II, avsnitt B och C). För att EAA skall kunna baseras på branschbegreppet måste produktionen av alla jordbruksprodukter mätas, med undantag av de produkter som är ett resultat av sekundär aktivitet som utförs av lokala verksamhetsenheter utanför jordbruket. Eftersom dessa enligt vedertaget bruk värderas som noll bokförs hela jordbruksproduktionen (med undantag av produktion från enheter där jordbruket endast är en fritidssysselsättning, se punkt 1.24.). |
1.32. |
Icke-jordbruksvaror och -tjänster som tillhandahålls av jordbruksföretag skall endast bokföras i EAA om de är ett resultat av en ej särskiljbar sekundär aktivitet. Om enheter exempelvis omfattar flera vertikalt integrerade produktionsprocesser (t.ex. företag som slaktar, bereder och vakuumförpackar fjäderfä, företag som sorterar, tvättar och paketerar potatis eller andra grönsaker, företag som sorterar, behandlar och säljer utsäde; kooperativ som erbjuder lagringsutrymme och försäljningsassistans etc.), omfattar jordbruk endast den del av verksamheten som rör jordbruksproduktion, i enlighet med definitionen under punkterna 1.62. och 1.63., samt ej särskiljbara sekundära icke-jordbruksaktiviteter. |
C. MÄTNING AV PRODUKTIONEN
1.33. |
Med branschens produktion avses enligt ENS 2010 det samlade värdet av alla produkter som producerats av branschens samtliga enheter under den aktuella räkenskapsperioden, med undantag av de varor och tjänster som produceras och förbrukas av samma enhet under denna räkenskapsperiod. Mätningen av jordbruksproduktionen baseras på denna ENS-regel, med en viss justering eftersom en del av jordbruksproduktionen förbrukas inom jordbruksenheterna (se punkterna 2.032–2.036). I EAA utgör därför jordbruksproduktionen summan av produktionen från branschens samtliga enheter (med undantag av den produktion som förbrukas inom samma enhet), plus den produktion som används som insatsförbrukning av samma enhet, under förutsättning att denna produktion gäller två olika basverksamheter (t.ex. vegetabiliska produkter som är avsedda som djurfoder) och att den uppfyller vissa kriterier (som anges i punkt 2.055). |
1.34. |
ENS-regeln har anpassats p.g.a. jordbrukets egenart:
—
Den andel av produktionen som används som insatsförbrukning av samma enhet är större i jordbruket än i andra ekonomiska sektorer.
—
Jordbruksföretaget omfattar en rad olika jordbruksaktiviteter som är nära kopplade till varandra (en aktivitet kan vara en förutsättning för eller en förlängning av en annan aktivitet, t.ex. produktion av spannmål och djurfoder som är avsedda att användas vid djuruppfödning, men det finns också en nära koppling när det gäller användningen av produktionsfaktorer som utrustning och maskiner). Utan att på något sätt ifrågasätta jordbruksföretagets ställning som lokal verksamhetsenhet kan man konstatera att dess heterogena sammansättning i hög grad gör det till ett särfall jämfört med ekonomins övriga lokala verksamhetsenheter (se punkt 1.17.). Syftet med att dela upp ekonomin i olika branscher är bl.a. att räkenskaperna skall ge en bild av flödena inom produktionsprocessen: skapande, transformation, handelsutbyte och transfereringar av ekonomiska värden. Att mäta endast den produktion som ”lämnar” företaget skulle aldrig ha gett någon rättvisande bild av de olika aktiviteter som utförs av ett jordbruksföretag.
|
1.35. |
Denna anpassning av ENS-regeln innebär att vissa produkter måste särbehandlas. Det gäller t.ex. jordbruksprodukter som är avsedda att användas som djurfoder på jordbruksföretaget, druvor och oliver avsedda för produktion av vin respektive olivolja samt jordbruksprodukter som används som insatsförbrukning i samband med ej särskiljbara sekundära icke-jordbruksaktiviteter. |
1.36. |
Särbehandling krävs också när det gäller jordbruksföretagens inbördes handel med levande djur samt import av levande djur, eftersom de betraktas som varor i arbete. Detta behandlas mer utförligt i kapitel II. |
D. KONTOSYSTEM
1. Kontosystemet i ►M6 ENS 2010 ◄
1.37. |
EAA är uppbyggd kring ett system av sammanhängande konton. I ENS 2010 omfattas det fullständiga kontosystemet av löpande konton, kapitalbildningskonton och balansräkningar (ENS 2010, 1.113–1.115). Med hjälp av dessa olika konton är det möjligt att bokföra transaktioner och andra flöden gällande vissa aspekter av det ekonomiska kretsloppet (t.ex. produktion) i ett ordnat system. Dessa transaktioner sträcker sig från inkomstbildning, via kapitalbildning i form av tillgångar, till fördelning och omfördelning. De resulterande saldoposterna kan sedan användas som aggregat för att mäta den ekonomiska verksamheten. |
1.38. |
Löpande konton behandlar bildande och därmed sammanhängande fördelning och omfördelning av inkomsterna och hur dessa används i form av slutlig konsumtion. Vidare gör de det möjligt att beräkna sparandet, vilket är en viktig faktor vid kapitalbildningen. Kapitalbildningskonton analyserar de olika komponenterna i förändringarna av tillgångar och skulder hos olika enheter och gör det möjligt att beräkna förändringar i nettoförmögenhet (skillnaden mellan tillgångar och skulder). Balansräkningar visar totala tillgångar och skulder hos de olika enheterna vid början och slutet av bokföringsperioden, tillsammans med deras nettoförmögenhet. Flödena för varje tillgångs- eller skuldpost som har redovisats i kapitalbildningskontona uppträder igen i förändringarna i balansräkningskontona (ENS 2010, 8.02–8.09 och tabell 8.1). |
1.39. |
Detta system av konton gäller för institutionella enheter, sektorer och undersektorer, samt för ekonomin som helhet. Enligt ENS 2010 är det inte någon mening med att ställa samman en fullständig uppsättning konton för en lokal verksamhetsenhet eller bransch, eftersom en sådan enhet vanligtvis inte kan äga varor eller tillgångar för egen del eller ha kapacitet att göra in- eller utbetalningar. |
2. Kontosystemet i EAA
1.40. |
Eftersom EAA har baserats på branschbegreppet, bör kontosystemet i ►M6 ENS 2010 ◄ begränsas till att omfatta de löpande kontonas båda första konton:
—
Produktionskontot.
—
Kontot för inkomstbildning.
Saldoposter är här förädlingsvärde respektive driftsöverskott (se tabellerna 1 och 2). |
1.41. |
Med tanke på jordbrukets egenart anses det ändå vara möjligt att ställa upp andra konton - åtminstone delvis - om flödena gällande denna bransch entydigt kan föras till dem. Det rör sig om följande konton (se tabellerna 3 och 4):
—
Kontot för företagsinkomst (ett av de löpande kontona).
—
Kapitalkontot (ett av kapitalbildningskontona).
|
1.42. |
För närvarande överväger man om kontosystemet eventuellt skall utvidgas till att omfatta vissa poster (flöden) i kontot ”andra förändringar i tillgångarna” under kapitalbildningskontona (dvs. vissa poster i kontot ”andra volymförändringar i tillgångarna” och omvärderingskontot) samt balansräkningarna. |
1.43. |
På grundval av tabeller och kontostruktur i ►M6 ENS 2010 ◄ kan kontosystemet i EAA beskrivas enligt tabellerna 1-4.
|
1.44. |
De transaktioner och stockar som anges med kursiv stil i tabellerna 3 och 4 är poster som
—
inte är relevanta för EAA eftersom man använder sig av branschbegreppet och ett ofullständigt kontosystem, (det rör sig om följande poster: D.42 Inkomst från bolag, D.43 Återinvesterade vinstmedel från direkta investeringar i utlandet, D.44 Övrig kapitalavkastning och D.45 Arrenden på tillgångssidan i tabell 3 samt posterna B.8n Sparande netto, B.101 Förändringar i nettoförmögenhet genom sparande och kapitaltransfereringar och B.9 Nettoutlåning (+)/nettoupplåning (-) i tabell 4), eller
—
inte bokförs eftersom det saknas tillförlitliga uppgifter eller uppgifterna för närvarande endast är av begränsat intresse för EAA (det rör sig om följande poster: D.9p Betalade kapitaltransfereringar, D.91p Betalade kapitalskatter och D.99p Andra betalade kapitaltransfereringar samt posterna P.53. Anskaffning minus avyttring av värdeföremål, NP Anskaffning minus avyttring av icke-producerade tillgångar (mark etc.), K.1 Ekonomisk tillblivelse av tillgångar och K.2 Ekonomiskt försvinnande av icke-producerade tillgångar i tabell 4; vissa av dessa (t.ex. D.91, K.1, K.2) kan i framtiden komma att bokföras i EAA.)
|
1.45. |
Produktionskontot visar de transaktioner som hänför sig till den egentliga produktionsprocessen. Tillgångssidan innefattar produktion och användningssidan insatsförbrukning. Förädlingsvärdet, dvs. saldoposten, kan beräknas före eller efter kapitalförslitning (brutto eller netto). Då produktionen värderas till baspriser och insatsförbrukningen till mottagarpriser, kommer förädlingsvärdet att exkludera produktskatter och inkludera produktsubventioner. |
1.46. |
Kontot för inkomstbildning rör inkomstbildning som är ett direkt resultat av produktionsprocessen och fördelning av dessa inkomster mellan produktionsfaktorn ”arbete” och den offentliga sektorn (via skatter och subventioner). Driftsöverskottet, dvs. saldoposten, motsvarar den inkomst som enheterna erhåller från egen användning av produktionsutrustningen. ►M6 När det gäller enskilt ägda företag i hushållssektorn kommer saldoposten i inkomstbildningskontot att implicit innehålla ett element som motsvarar ersättning för arbete som utförs av ägaren eller av familjemedlemmar. Denna inkomst som egenföretagare har egenskaper liknande löner och arvoden och egenskaper liknande vinst till följd av arbetet som egenföretagare. Denna inkomst som varken är enbart lön eller vinst kallas för ”sammansatt förvärvsinkomst” (ENS 2010, 8.19). ◄ |
1.47. |
Syftet med kontot för företagsinkomst är att bestämma en inkomst som motsvarar begreppet rörelseöverskott före utdelning och inkomstskatt, som vanligen används i affärsbokföring. |
1.48. |
Kapitalkontot gör det möjligt att bestämma i vilken omfattning anskaffning minus avyttring av icke-finansiella tillgångar har finansierats av sparande och av kapitaltransfereringar. Det visar finansiellt sparande eller nettoupplåning. För jordbruket går det inte att ställa upp något fullständigt kapitalkonto, för även om vissa flöden entydigt kan hänföras till denna bransch, finns det andra poster (t.ex. nettosparande, saldoposten i systemet av löpande konton) som inte kan beräknas för branschen. Dock kan man genom att bokföra största möjliga andel av förändringarna i värdet av branschens icke-finansiella tillgångar (till följd av anskaffning, avyttring och kapitalförslitning) och de kapitaltransfereringar som mottagits av branschen, ändå få värdefull information om dess ekonomiska läge och tillgångar (samt information om den inkomstbildning som genereras genom produktionsprocessen). |
E. UPPGIFTSKÄLLOR OCH BERÄKNINGSMETODER FÖR SAMMANSTÄLLNING AV EAA
1.49. |
Ett av huvuddragen i EAA är att man använder sig av formeln ”kvantitet x pris” för att värdera produktionen av de flesta produkter. Detta tillvägagångssätt har till stor del valts eftersom det är svårt att ställa samman jordbruksräkenskaper på ett stickprovsunderlag av företagsbokföring. |
1.50. |
Värderingen av vegetabilieproduktionen grundas vanligtvis antingen på tillgångar, dvs. genom en skattning av producerade (skördade) kvantiteter på grundval av en skattning av odlingsareal respektive avkastning, eller också på användning, genom en skattning av de inköp som har gjorts av andra branscher som förbrukar jordbruksprodukter, export minus import. Till denna senare skattning skall läggas vissa kvantiteter som förbrukas inom jordbruket, producenternas lagerinvestering samt användning för egen räkning (till stor del egen slutlig konsumtion). Den senare metoden kan visa sig vara lämplig när köparna till dessa jordbruksprodukter är lättidentifierade och de fyra andra posterna på användningssidan begränsade (t.ex. produkter som måste genomgå en första bearbetning innan de kan användas, såsom sockerbetor, tobak etc.). För att kontrollera uppgifternas konsistens och tillförlitlighet är det emellertid nödvändigt att göra en fysisk balansräkning. |
1.51. |
De viktigaste uppgiftskällorna för värderingen av animalieproduktionen är statistik över slakt, export/import av levande djur samt djurbesättningar. Produktionen av animaliska produkter (huvudsakligen mjölk) beräknas vanligen på grundval av försäljningen till avnämarbranscherna (mejerier, förpackningsföretag), eftersom dessa produkter vanligtvis har mycket specifika användningsområden. |
1.52. |
I kapitel II behandlas beräkningsmetoderna mer ingående. |
1.53. |
De flesta varor som används som insats i produktionen kan i regel endast användas inom jordbruket (utsäde och förökningsmaterial, gödnings- och bekämpningsmedel etc.). I sådana fall beräknas jordbrukets inköp på grundval av försäljningen i de branscher som levererar sådana varor som används som insats (med beaktande av utrikeshandeln). |
1.54. |
Denna regel innebär emellertid vissa risker. Producenternas försäljning av sådana varor som huvudsakligen används som insats i jordbruket behöver inte nödvändigtvis motsvara jordbrukets inköp, eftersom gödningsmedel, bekämpningsmedel etc. också kan köpas för andra syften (handelsenheters lager, förbrukning genom andra enheter som allmänna parker, hushåll etc.). |
F. KLASSIFIKATIONEN
1. Allmänt
1.55. |
Eftersom EAA är helt integrerad i Europeiska nationalräkenskapssystemet används Eurostats statistiska näringsgrensindelning, Nace rev. 2, för sammanställningen av dessa räkenskaper. Nace rev. 2 är en näringsgrensindelning i fyra nivåer som utarbetades 2006. Det rör sig i själva verket om en reviderad version av Nace (Nomenclature générale des activités économiques dans les Communautés européennes, dvs. den statistiska näringsgrensindelningen i Europeiska gemenskapen), som Eurostat publicerade första gången 1970. |
1.56. |
►M3 Nace Rev. 2 ◄ är en mer detaljerad version av ►M3 ISIC Rev. 4 ◄ ( 9 ) som har anpassats efter europeiska förhållanden. ►M3 Nace Rev. 2 ◄ är också direkt kopplad till CPA (klassificering av produkter efter näringsgren) inom Europeiska gemenskapen, som i sin tur bygger på FN:s centrala produktindelning (CPC). |
1.57. |
Nace rev. 2 är en näringsgrensindelning som i nationalräkenskaperna används för att klassificera branscher. Dess kodsystem består av fyra olika nivåer:
—
en första nivå med rubriker som betecknas med en bokstavskod (avdelningar),
—
en andra nivå med rubriker som betecknas med en tvåsiffrig kod (huvudgrupper),
—
en tredje nivå med rubriker som betecknas med en tresiffrig kod (grupper), och
—
en fjärde nivå med rubriker som betecknas med en fyrsiffrig kod (undergrupper).
|
1.58. |
Varje nivå i en näringsgrensindelning kan i regel definieras genom de varor och tjänster som denna aktivitet vanligtvis resulterar i. För en detaljerad klassificering av jordbrukets olika ekonomiska aktiviteter använder man sig av CPA som har underindelats med ytterligare två siffror så att positionerna definieras mer ingående. |
1.59. |
Enligt ENS 2010 består en bransch av en grupp av lokala verksamhetsenheter som ägnar sig åt samma, eller liknande, slag av primär aktivitet. På den mest detaljerade klassifikationsnivån består en bransch av alla lokala verksamhetsenheter som ingår i en enskild undergrupp (4 siffror) enligt Nace Rev.2 och som därför ägnar sig åt samma aktivitet så som den definieras i denna nomenklatur (ENS 2010, 2.150). För att kunna särskilja jordbruket måste man först noggrant definiera
—
karakteristiska aktiviteter,
—
karakteristiska enheter i EAA.
|
2. Definition av jordbrukets karakteristiska aktiviteter
1.60. |
EAA:s definition av jordbruket motsvarar i princip huvudgrupp 01 i Nace Rev. 2 med de undantag som anges i punkterna 1.62–1.66. |
1.61. |
EAA utgör satelliträkenskaper till nationalräkenskaperna, vars grundläggande begrepp, principer och regler baseras på ►M6 ENS 2010 ◄ . Eftersom ►M6 ENS 2010 ◄ endast ger en allmän ram för den totala ekonomin måste den dock anpassas till jordbrukets behov. För EAA gäller särskilda behov som till största delen beror på räkenskapernas specifika syften, uppgiftskällornas tillgänglighet och de särdrag som präglar jordbruksenheterna och deras ekonomiska aktiviteter. Eftersom dessa satelliträkenskaper uppvisar sådana särdrag är det nödvändigt att fastställa en lista över jordbrukets karakteristiska aktiviteter. Denna lista måste av förklarliga skäl baseras på ►M3 Nace Rev. 2 ◄ . |
1.62. |
Inom nationalräkenskaperna definieras jordbruket som den grupp av enheter som, uteslutande eller i kombination med annan sekundär näringsverksamhet, ägnar sig åt aktiviteter inom huvudgrupp 01 i Nace rev. 2 ”Jordbruk och jakt samt service i anslutning härtill”. Huvudgrupp 01 omfattar följande ( 10 ):
—
Grupp 01.1: Odling av ett- och tvååriga växter.
—
Grupp 01.2: Odling av fleråriga växter.
—
Grupp 01.3: Odling av plantskoleväxter.
—
Grupp 01.4: Husdjursskötsel.
—
Grupp 01.5: Blandat jordbruk.
—
Grupp 01.6: Service till jordbruk och bearbetning av skördade växter.
—
Grupp 01.7: Jakt och service i anslutning härtill.
|
1.63. |
Listan över jordbrukets karakteristiska aktiviteter enligt EAA motsvarar dessa sju aktivitetsgrupper (01.1–01.7), med följande undantag:
—
Listan omfattar även framställning av vin och olivolja (endast från druvor och oliver ur egen odling).
—
Listan omfattar inte vissa aktiviteter som i Nace Rev. 2 betraktas som service till jordbruket (t.ex. drift av bevattningssystem – det enda som beaktas är jordbruksverksamhet som utförs mot lön eller inom ramen för ett kontrakt).
|
3. Definition av jordbrukets karakteristiska enheter
1.64. |
Här måste samtliga enheter ingå som utövar karakteristiska jordbruksaktiviteter enligt EAA. Dessa enheter utövar aktiviteter som ingår i följande Nace rev. 2-grupper:
—
Grupperna 01.1 och 01.2: Odling av ett- och tvååriga samt fleråriga växter
—
Produktion av utsäde: endast de jordbruk som bedriver förökning av utsäde.
—
Grupp 01.3: Odling av plantskoleväxter
—
Grupp 01.4: Husdjursskötsel
—
Grupp 01.5: Blandat jordbruk.
—
Grupp 01.6: Service till jordbruk och bearbetning av skördade växter.
—
Omfattar inte enheter som tillhandahåller annan service till jordbruk än jordbruksverksamhet som utförs mot lön eller inom ramen för ett kontrakt (dvs. enheter som utför aktiviteter som drift av bevattningssystem eller bearbetning av utsäde).
—
Grupp 01.7: Jakt och service i anslutning härtill.
|
▼M3 —————
1.66. |
Av listan framgår att förutom jordbruksföretag anses också följande enheter vara karakteristiska för jordbruket: producentgrupper som framställer vin och olivolja och specialiserade enheter som utför jordbrukstjänster mot lön eller inom ramen för ett kontrakt (se punkterna 1.20. och 1.21.). Notera emellertid att enheter där jordbruket endast är en fritidssysselsättning inte räknas till jordbrukets karakteristiska enheter (se punkt 1.24.). |
4. Noter gällande vissa positioner
(a) Grupperna 01.1–01.3: Odling av ett- och tvååriga samt fleråriga växter, odling av plantskoleväxter
1.67. |
Grupperna 01.1–01.3 innehåller en systematisk uppdelning för klassificering av alla aktiviteter inom vegetabilisk produktion i EU:s medlemsstater. |
1.68. |
För att produktion av foderväxter skall bokföras måste denna utföras inom ramen för en ekonomisk aktivitet. |
▼M3 —————
1.70. |
I EAA klassificeras det utsäde som används inom jordbruket under ”Utsäde”, med undantag för utsäde för spannmål (inklusive ris), oljeväxtfrön, proteingrödor och potatis, som bokförs under varje enskild art av spannmål och oljeväxtfrön, proteingrödor och potatis ( 11 ). Produktion av utsäde omfattar i själva verket flera olika produktionsaktiviteter: forskning (dvs. produktion av första generationens utsädesprototyp), uppförökning (som utförs av jordbruksföretag inom ramen för ett kontrakt) och certifiering (dvs. sortering, betning och paketering som utförs av specialiserade produktionsenheter). Endast uppförökning av utsäde är en karakteristisk jordbruksaktivitet, eftersom forskning och certifiering utförs av forsknings- och produktionsenheter som enligt traditionellt synsätt inte anses höra till jordbruk (dvs. utnyttjande av naturresurser för vegetabilie- och animalieproduktion). Med produktion av utsäde avses i EAA därför endast produktion av uppförökat utsäde. Insatsförbrukningen av utsäde och förökningsmaterial motsvarar i) första generationens utsäde som köps för uppförökning, samt ii) certifierat utsäde och förökningsmaterial som köps av jordbruksproducenter för vegetabilieproduktion. |
1.71. |
När jordbruksprodukter ur egen odling bearbetas av samma jordbruksföretag ska enligt den konvention som tillämpas i Nace rev. 2 ( 12 ) även de bearbetade produkterna klassificeras under jordbruk. I CPA behandlas t.ex. druvmust, vin och olivolja som livsmedel. I Nace rev. 2 klassificeras framställning av vin och olivolja under avdelning C ”Tillverkning” (undergrupp 11.02 ”Framställning av vin från druvor” och 10.41. ”Utvinning av vegetabiliska och animaliska oljor och fetter”). Endast produktion av vindruvor och oliver räknas som jordbruk (undergrupp 01.21 ”Odling av druvor” och 01.26 ”Odling av oljehaltiga frukter”). Enligt ovannämnda konvention räknas framställning av vin och olivolja från druvor och oliver som produceras av samma jordbruksföretag alltså som jordbruksaktiviteter. |
1.72. |
Som karakteristisk jordbruksaktivitet räknas i EAA också framställning av vin som görs av enheter med nära koppling till jordbruksföretag. Detta omfattar bl.a. producentgrupper (t.ex. vinodlarkooperativ). Att dessa räknas till jordbruket beror på deras karaktär; historiskt sett har de utgjort en ”förlängning” av jordbruksföretaget (för gemensam produktion och marknadsföring) och vanligtvis också ägs av jordbruksföretag. Livsmedelsföretagens framställning av vin (olivolja) bokförs däremot inte i EAA (eftersom denna produktion så tydligt är av industriell karaktär). |
1.73. |
I listan över karakteristiska aktiviteter behandlas framställning av druvmust vid sidan av framställning av vin, eftersom druvmust antingen kan säljas eller exporteras direkt eller också räknas som lagerinvestering innan den säljs eller exporteras för konsumtion eller omvandling till vin under en senare referensperiod. |
1.74. |
Eftersom vin, olivolja och druvmust (endast när denna inte omvandlas till vin under referensperioden) räknas till jordbrukets produktion när de framställts från druvor eller oliver som producerats av samma enhet, skall varken druvor avsedda för framställning av druvmust/vin eller oliver avsedda för framställning av olivolja (dvs. basprodukter) räknas som produktion. De anses i stället vara konsumtion inom enheten som inte skall räknas till jordbrukets produktion (se punkt 2.052.). Druvmust som under referensperioden inte omvandlas till vin skall bokföras som produktion för denna period. Under den period då druvmusten omvandlas till vin skall den redovisas som insatsförbrukning (konsumtion inom branschen) med motsvarande lagerminskning. Den produkt som omvandlingen av druvmust resulterar i skall bokföras som produktionskomponent. |
1.75. |
Planteringar (vingårdar, fruktodlingar etc.) är fasta realkapitalvaror och anläggning av planteringar skall bokföras under produktion. Anläggning av planteringar för egen räkning ingår i ”Egenregiproduktion av fasta realkapitalvaror”. När anläggningen sker i form av entreprenadarbeten som utförs av specialiserade enheter, skall motsvarande värde anses som ”Försäljning”. |
(b) Grupp 01.4: Husdjursskötsel
1.76. |
Liksom när det gäller växtodling (se punkt 1.67.) innehåller denna grupp en systematisk uppdelning av alla djur och animaliska produkter som produceras i EU:s medlemsstater. |
▼M3 —————
1.78. |
Uppfödning av hästar räknas i EAA som en karakteristisk jordbruksaktivitet oavsett vad djuret senare skall användas till (avel, köttproduktion eller tjänster). ►M3 Det bör emellertid noteras att verksamhet vid kapplöpningsstall och ridskolor inte betraktas som någon karakteristisk jordbruksaktivitet (det rör sig här om ”Sport-, fritids- och nöjesverksamhet”: huvudgrupp 93) (se 2.210). ◄ ►M6 Jordbruksföretagens inflöden från sådana aktiviteter redovisas därför inte i EAA. ◄ Hållning av ridhästar eller kapplöpningshästar som inte används i jordbruksproduktionen behandlas inte heller i EAA. Samma sak gäller för tjurar avsedda för tjurfäktning. |
1.79. |
Biprodukter ( 13 ), som uppstår automatiskt vid produktion av vissa jordbruksprodukter, redovisas i nationalräkenskaperna inte under samma post som den faktiska produkten. De anges i stället separat i slutet av varje grupp av produktionsaktiviteter, uppdelade efter art. Det kan t.ex. röra sig om halm, bet- och kålblast, ärt- och bönskidor etc. (växtodling), vindrägg och vinsten (framställning av vin), avfall som oljekakor (framställning av olivolja), hudar, djurhår och päls från slaktat vilt samt vax, gödsel och flytgödsel (animalieproduktion). Dessa produkter är vanligen inte huvudsyftet med produktionen, och därför är de statistiska uppgifterna sällan tillförlitliga. Inom själva jordbruket används dessa produkter huvudsakligen som djurfoder eller jordförbättringsmedel. Det förekommer emellertid att dessa biprodukter säljs till ekonomiska sektorer utanför jordbruket, och i så fall skall produktionsvärdet redovisas i EAA. |
(c) Grupp 01.6: Service till jordbruk och bearbetning av skördade växter.
1.80. |
Aktiviteterna i grupp 01.6 kan delas upp i två kategorier:
—
Jordbruksverksamhet som utförs mot lön eller inom ramen för ett kontrakt i samband med produktion (dvs. jordbruksrelaterade entreprenadarbeten).
—
”Övrig” service till jordbruk (drift av bevattningssystem, bearbetning av utsäde osv.).
|
1.81. |
Aktiviteterna i den andra kategorin räknas i EAA inte som någon karakteristisk aktivitet (även om de i nationalräkenskaperna redovisar inom jordbruket), eftersom de inte är några traditionella eller karakteristiska jordbruksaktiviteter. |
Jordbruksrelaterade entreprenadarbeten
1.82. |
Som ett led i ekonomins specialisering har jordbruksföretag och jordbrukshushåll sedan länge upphört med vissa funktioner som i stället har övertagits av allt fler specialiserade yrkesmän med egna produktionsenheter. Denna uppdelning av funktioner gällde först bearbetning av jordbruksprodukter (slakt samt beredning av kött, malning av spannmål och tillverkning av bröd, framställning av smör och ost samt förädling av utsäde som utförs av nya sektorer), men senare även saluföring i viss utsträckning. Det är framför allt i samband med den genomgripande strukturomvandlingen av jordbruket och den därmed ökade användningen av stora jordbruksmaskiner som vissa jordbruksaktiviteter, som utgör ett direkt led i vegetabilieproduktion och boskapsuppfödning, i allt större utsträckning har överlåtits till specialiserade enheter. |
1.83. |
Till dessa aktiviteter hör bl.a. gödsling, kalkning, plöjning, såning, ogräs- och skadedjursbekämpning, växtskydd, höbärgning, tröskning och fårklippning. |
1.84. |
Alla dessa aktiviteter kännetecknas av att de vanligtvis utgör en nödvändig del av produktionen av jordbruksprodukter och att de är kopplade till produktionen av dessa produkter. |
1.85. |
Aktiviteter som inte är direkt kopplade till produktionen av jordbruksprodukter, dvs. inte äger rum i jordbrukets produktionsled (transport för annans räkning och mjölktransporter till mejerier är exempel på en icke-jordbruksaktivitet som hör till en annan bransch) skall inte redovisas i EAA (om de inte är icke-jordbruksaktiviteter som inte kan särskiljas från den primära jordbruksaktiviteten, se punkt 1.12.). |
1.86. |
Det bör noteras att denna klassificering endast gäller om aktiviteterna helt utförs av specialiserade enheter. ►M3 Om jordbruksföretaget däremot endast hyr maskinerna utan bemanning eller med endast en del av den bemanning som behövs, så att det egentligen är jordbruksföretaget som utför aktiviteten med hjälp av hyrda maskiner, hör denna aktivitet till huvudgrupp 77 i Nace rev. 2. ◄ Detta gäller i första hand enkla maskiner som kräver relativt få reparationer och huvudsakligen under högsäsong när maskinerna används som mest (se punkt 1.23.). |
1.87. |
Entreprenadarbeten som utförs i jordbrukets produktionsled inbegriper vanligtvis användning av kostnadskrävande maskiner och utrustning. Dessa arbeten kan utföras av:
a)
Företag som har specialiserat sig på entreprenadarbeten, något som också utgör företagets huvudsakliga verksamhet (entreprenadföretag i ordets egentliga mening).
b)
Jordbruksföretag Entreprenadarbete som utförs av jordbruksföretag sker i första hand i följande former:
—
Som extra inkomstkälla för ett enskilt jordbruksföretag, där arbetet i sin lösaste form utgörs av tillfällig hjälp åt granngårdarna. Till denna kategori hör även fodervärdskap för djurbesättningar och (särskilt vanligt i fråga om svin och fjäderfä) djuruppfödning mot ersättning (gäller framför allt gödning). Ett jordbruksföretag kan fungera som fodervärd för djurbesättningar som tillhör en annan lantbrukare, men de kan också tillhöra ett industriföretag, vanligtvis en leverantör (t.ex. en foderproducent eller foderhandlare) eller en köpare (t.ex. ett slakteri).
—
I form av en mer eller mindre självständig maskinpool som en organiserad form av hjälp grannar emellan. Många maskiner är dyra i inköp samtidigt som de endast kan utnyttjas i begränsad utsträckning av ett enda jordbruksföretag. Många jordbruksföretag som har maskiner sluter sig därför samman i maskinpooler, där maskinerna kan ställas till de andra jordbruksföretagens förfogande med den bemanning som behövs. Jordbruksföretag som får sin huvudinkomst från jordbruket utför i allt större utsträckning entreprenadarbeten åt de företag som endast har jordbruket som en sekundär aktivitet och som ibland endast är markägare.
—
Maskinkooperativ (
14
). Här är det fråga om stora kooperativ med avlönad personal. Dessa kooperativ påminner ofta om entreprenadföretag.
c)
Företag i ett senare produktionsled som åtar sig att skörda grönsaker eller frukter för att därefter bearbeta dem (t.ex. konservfabriker i samband med kontraktsodling av ärtor).
d)
Företag i ett tidigare produktionsled. Detta omfattar bl.a. försäljningsställen för jordbruksmaskiner som även åtar sig entreprenadarbeten. Även om andra fall kan tyckas osannolika i EAA-sammanhang, är det ändå teoretiskt möjligt att en tillverkare av bekämpningsmedel också utför själva besprutningen. Om däremot besprutningen görs med hjälp av nya metoder behöver det inte nödvändigtvis röra sig om entreprenadarbeten i jordbrukets produktionsled. Detta gäller i synnerhet när det är fråga om arbete som normalt inte utförs av jordbruksföretaget (t.ex. skadedjursbekämpning med hjälp av flygplan). |
1.88. |
När det skall avgöras om en aktivitet skall räknas som jordbruksrelaterat entreprenadarbete (dvs. arbete som normalt skulle utföras av jordbruksföretagen inom ramen för jordbruksproduktionen), skall det beaktas att inte bara aktivitetens art är av betydelse, utan även det särskilda sammanhang där den utövas, dvs. ”sambandet med jordbrukets produktionsprocess”. |
1.89. |
Djuruppfödning mot ersättning (fodervärdskap) räknas som jordbruksrelaterat entreprenadarbete, eftersom detta är en aktivitet som ingår i jordbruksproduktionen. Denna post omfattar emellertid inte uppfödning och skötsel av privata ridhästar, eftersom denna aktivitet inte utgör någon produktion av varor, utan en riktig tjänst i enlighet med ►M6 ENS 2010 ◄ (avdelning R i Nace rev. 2). |
1.90. |
Det spelar ingen roll vilken ersättningsform som tillämpas för att betala de personer som utför entreprenadarbetet. Det behöver inte röra sig om någon fast avtalad ersättning (dvs. lön i egentlig mening), utan ersättningen kan mycket väl ges i form av vinstandelar eller blandsystem (en jordbrukare som göder kalvar mot ersättning får t.ex. ofta ett fast belopp per kalv plus en andel av nettovinsten). Ersättningen kan också ges i form av en viss andel av produktionen. |
1.91. |
Dessa tjänster skall emellertid alltid utföras av fristående företag; arbeten som utförs av företagets avlönade personal hör inte till denna kategori. Ersättningen för dessa arbeten, exempelvis till (avlönad) mjölkningspersonal, hör till jordbruksföretagets lönekostnader och redovisas under posten ”Löner och kollektiva avgifter”. Om mjölkningen däremot utförs av ett företag i form av entreprenadarbeten för andra jordbruksföretag redovisas detta i EAA både som produktion (försäljning av tjänster) från entreprenörens sida och som insatsförbrukning (jordbruksföretagets köp av tjänster) från jordbruksföretagets sida. |
(d) Grupp 01.7: Jakt och service i anslutning härtill.
1.92. |
Denna grupp omfattar följande aktiviteter: i) kommersiell jakt (även genom utsättning av fällor), ii) jakt på, fångst av och infångande eller insamlande av djur (levande eller döda) för att få kött, päls eller skinn eller för användning inom forskningen, i djurparker eller som sällskapsdjur, iii) framställning av pälsskinn, reptilskinn eller fågelskinn i anslutning till jakt. Det bör noteras att framställning av hudar och skinn som kommer från slakterier samt jakt i sport- eller rekreationssyfte inte räknas som karakteristiska jordbruksaktiviteter. Uppfödning av vilt i vilthägn hör inte till denna grupp, utan ingår i stället i grupp 01.49, ”Uppfödning av andra djur”. |
5. Skillnader mellan branschens omfattning i EAA och jordbruk i nationalräkenskaperna
1.93. |
EAA:s definition av jordbruket (se punkterna 1.62–1.66) skiljer sig till viss del från nationalräkenskapernas centrala struktur. Dessa skillnader gäller både definitionen av karakteristiska aktiviteter och enheter. De kan sammanfattas på följande sätt: Jordbruk enligt EAA = Jordbruk enligt nationalräkenskaperna (Nace rev. 2 huvudgrupp 01)
—
Produktionen vid enheter som tillhandahåller tjänster i anslutning till jordbruk, frånsett jordbruksrelaterade entreprenadarbeten (t.ex. drift av bevattningssystem)
—
Enheter där jordbruket endast är en fritidssysselsättning och som tas upp i nationalräkenskaperna, se ENS 2010, 3.08
+
Produktion av enheter som producerar vin och olivolja (endast av druvor och oliver från samma enhet [grupp av producenter, kooperativ, etc.])
+
Särskiljbara sekundära jordbruksaktiviteter vid enheter där jordbruket inte är huvudsyssla (se 1.18). |
II. PRODUKTTRANSAKTIONER
2.001. |
Produkttransaktioner ger en bild av produkternas ursprung och användning. Produkter är alla de varor och tjänster som skapats inom produktionsavgränsningen. I ►M6 ENS 2010 ◄ skiljer man mellan följande huvudkategorier av produkttransaktioner: produktion, insatsförbrukning, konsumtionsutgift, faktisk konsumtion, bruttoinvestering, export av varor och tjänster samt import av varor och tjänster. |
2.002. |
Som redan nämnts i punkterna 1.40. och 1.41. behandlar EAA endast produktion, insatsförbrukning och bruttoinvestering. I produktionskontot bokförs produktion som tillgång och insatsförbrukning som användning. I kapitalkontot registreras bruttoinvestering som användning (förändring i tillgångar). |
A. |
ALLMÄNNA REGLER 1. Referensperiod
2. Enheter a) Kvantiteter
b) Priser
c) Värden
3. Bokföringstidpunkt
|
B. |
PRODUKTION 1. Produktionsbegreppet i ►M6 ENS 2010 ◄ och EAA - Allmänt
2. Jordbrukets produktion: kvantiteter
3. Produktion från ej särskiljbara sekundära icke-jordbruksaktiviteter
4. Jordbrukets produktion
5. Värdering av produktionen
|
C. |
INSATSFÖRBRUKNING 1. Definition
▼M2 ————— 2. Insatsförbrukningens poster a) Utsäde och förökningsmaterial
b) Energi; smörjmedel
c) Gödnings- och jordförbättringsmedel
d) Växtskyddsmedel och bekämpningsmedel
e) Veterinärkostnader
f) Djurfoder
g) Underhåll av utrustning
h) Underhåll av byggnader
i) Jordbrukstjänster
j) Indirekt mätta finansiella förmedlingstjänster 2.107.1. I enlighet med ENS 2010 ska värdet på de indirekt mätta finansiella förmedlingstjänster (FISIM) som används av jordbruket bokföras som jordbrukets insatsförbrukning (se ENS 2010, kapitel 14). k) Andra varor och tjänster
k) Poster som inte hör till insatsförbrukning.
3. Värdering av insatsförbrukning
|
D. |
BRUTTOINVESTERING
|
III. OMFÖRDELNINGSTRANSAKTIONER OCH ANDRA FLÖDEN
A. DEFINITION
3.001. |
Omfördelningstransaktioner består av transaktioner
—
genom vilka det förädlingsvärde som genereras i produktionen fördelas på arbete, kapital och den offentliga sektorn, och
—
som innebär en omfördelning av inkomster och förmögenhet.
|
3.002. |
I ►M6 ENS 2010 ◄ skiljer man mellan löpande transfereringar och kapitaltransfereringar. Syftet med kapitaltransfereringar är snarare att omfördela sparande och förmögenhet än inkomster. |
3.003. |
Eftersom EAA är räkenskaper för branscher beskrivs endast vissa omfördelningstransaktioner i detta kapitel. Det handlar framför allt om omfördelningstransaktioner som bokförs i konton för primär inkomstfördelning, främst kontot för inkomstbildning och kontot för företagsinkomst (se Kontosystem, punkterna 1.38.-1.48.). Beträffande kontot för inkomstbildning gäller omfördelningstransaktionerna övriga produktionsskatter, övriga produktionssubventioner och löner och kollektiva avgifter. När det gäller kontot för företagsinkomst motsvarar omfördelningstransaktionerna vissa typer av kapitalinkomster (bl.a. ”arrenden”, ”räntor” samt ”kapitalinkomst tillräknad försäkringstagarna”). I detta konto redovisas även de omfördelningstransaktioner som motsvarar ”investeringsbidrag” och ”andra kapitaltransfereringar” i kapitalkontot. |
3.004. |
De omfattar inte omfördelningstransaktioner som rör vissa kapitalinkomster (bl.a. utdelningar och annan inkomst från bolag), löpande skatter på inkomst och förmögenhet etc. Bokföringen av dessa transaktioner är bara statistiskt möjlig och meningsfull om grupper av institutionella enheter, dvs. sektorerna och undersektorerna, beaktas (se punkt 1.06.). |
B. ALLMÄNNA REGLER
1. Referensperioden
3.005. |
Referensperiod för EAA är kalenderåret. |
2. Enheter
3.006. |
Värden skall anges i miljoner nationella valutaenheter. |
3. Bokföringstidpunkt för omfördelningstransaktioner
3.007. |
Såsom förklaras i punkt 2.008. bokförs enligt ►M6 ENS 2010 ◄ omfördelningstransaktioner på bokföringsmässiga grunder, dvs. när de ekonomiska värdena skapas, transformeras eller förstörs, liksom när fordringar eller åtaganden uppkommer, förändras eller upphör, och inte när betalningen faktiskt görs. Denna bokföringsprincip (som bygger på rättigheter och skyldigheter) tillämpas på alla flöden, både monetära och icke-monetära, och såväl inom enheter som mellan enheter. Vissa undantag kan emellertid vara berättigade av praktiska skäl. |
3.008. |
Bokföringstidpunkten för olika typer av omfördelningstransaktioner är följande: |
a) |
Löner och kollektiva avgifter
|
b) |
Produktionsskatter och produktionssubventioner
|
c) |
Kapitalinkomst
|
d) |
Kapitaltransfereringar
|
4. Allmänna kommentarer till förädlingsvärdet
3.013. |
Förädlingsvärdet är saldoposten i produktionskontot. Det motsvarar skillnaden mellan värdet av produktionen och värdet av insatsförbrukningen (oavsett vilket produktionsbegrepp som tillämpas eftersom insatsförbrukningen ändras därefter). Förädlingsvärdet är grundläggande när man mäter produktiviteten i en ekonomi eller i en av dess branscher. Det kan bokföras brutto (förädlingsvärde brutto) eller netto (förädlingsvärde netto), dvs. före eller efter avdrag för kapitalförslitning. Förädlingsvärdet netto är den enda tillgången i kontot för inkomstbildning. I enlighet med metoden för att värdera produktion (baspriser) och insatsförbrukning (mottagarpriser) mäts nettoförädlingsvärdet i baspriser. |
3.014. |
Genom att dra av övriga produktionsskatter från förädlingsvärdet till baspriser samt lägga till övriga produktionssubventioner, får man förädlingsvärdet till faktorpriser. Förädlingsvärde netto till faktorpriser motsvarar produktionsfaktorernas intäkter. |
C. LÖNER OCH KOLLEKTIVA AVGIFTER
(se ENS 2010, 4.02–4.13)
3.015. |
►M6 Löner och kollektiva avgifter definieras som den totala ersättning, kontant eller in natura, som betalas av en arbetsgivare till en anställd för av denne utfört arbete under räkenskapsperioden. (se ENS 2010, 4.02). ◄ Löner och kollektiva avgifter omfattar
—
egentlig lön (i kontanter eller in natura),
—
arbetsgivares kollektiva avgifter (faktiska och tillräknade avgifter).
|
3.016. |
Egentlig lön i kontanter omfattar följande slag av ersättningar:
a)
Direkt grundlön (som utbetalas regelbundet).
b)
Lönetillägg för övertid, nattarbete, helgarbete, dåliga arbetsförhållanden etc.
c)
Ersättning för levnadsomkostnader och för andra omkostnader.
d)
Tillägg till lönen, som t.ex. jul- och nyårsbonus, semestertillägg, produktivitetsbonus och ersättning för tillfällig tjänstgöring i högre tjänstegrad.
e)
Ersättning för transporter till och från arbetet ( 35 ).
f)
Helg- och semesterersättningar.
g)
Provisioner, drickspengar, mötesarvoden.
h)
Extraordinär bonus eller andra speciella utbetalningar, knutna till företagets resultat.
i)
Utbetalningar från arbetsgivare till de anställda med anknytning till sparprogram.
j)
Särskilda utbetalningar till anställda som lämnar företaget, om dessa utbetalningar inte är knutna till ett kollektivavtal.
k)
Kontant ersättning från arbetsgivaren till anställda för bostadskostnader. |
3.017. |
Det bör understrykas att de uppgifter som skall bokföras här är egentlig lön, inklusive skatter på lönen och eventuella tillägg till dessa skatter, samt även sociala avgifter som betalas av den anställde. Om arbetsgivaren betalar ut nettolönen till sina anställda, bör dessa poster läggas till nettolönen. |
3.018. |
Egentlig lön in natura består av de varor och tjänster som arbetsgivare tillhandahåller gratis eller till reducerade priser till sina anställda. Den kan användas av de anställda och deras familjer när det passar dem och efter eget gottfinnande för att tillgodose deras behov och önskemål. Dessa varor och tjänster ingår inte nödvändigtvis i produktionsprocessen. Deras värde motsvarar värdet av den erhållna fördelen: värdet på varan om den tillhandahålls gratis eller skillnaden mellan detta värde och de anställdas betalning om de tillhandahålls till reducerade priser. I dessa poster, som är av stor betydelse för EAA, ingår följande:
a)
Jordbruksprodukter som de anställda får gratis eller till reducerade priser som ersättning för arbete ( 36 ).
b)
Boendetjänster i form av egna bostäder som ställs till de anställdas förfogande gratis eller till reducerade priser ( 37 ).
c)
De varor och tjänster som köps av arbetsgivare, under förutsättning att dessa inköp motsvarar definitionen på lön in natura (dvs. de ska inte utgöra insatsförbrukning). Transport av de anställda till och från arbetet utgör lön in natura, utom då transporten anordnas på arbetstid. I denna kategori ingår köpta boendetjänster, daghem för anställdas barn etc. (se ENS 2010, 4.05). |
3.019. |
Lön in natura skall värderas till baspriser eller till mottagarpriser (beroende på om de har producerats av enheten eller köpts utifrån). |
3.020. |
Däremot omfattar egentlig lön inte de utgifter som arbetsgivare betalar och som även gagnar dem själva och som alltså beviljas i företagets intresse. Det handlar bl.a. om följande utgifter: ersättning till den anställde för utgifter för resor, omlokalisering och flyttning i anslutning till tjänsten, den anställdes representationskostnader i tjänsten och utgifter för trivselåtgärder (t.ex. sport- och rekreationsanläggningar). De kontantersättningar som betalas till de anställda av arbetsgivaren för inköp av verktyg eller specialkläder ingår inte heller i den egentliga lön som bokförs under denna rubrik (här måste man även räkna den del av lönen som anställda enligt anställningsavtal skall bidra med för sådana inköp). ►M6 Dessa utgifter behandlas som arbetsgivarens insatsförbrukning (se ENS 2010, 4.07). ◄ |
3.021. |
Arbetsgivares kollektiva avgifter inbegriper ett belopp, lika med värdet av de kollektiva avgifter som, för att säkerställa de anställdas rätt till sociala förmåner, åvilar arbetsgivaren (dock med undantag för arbetstagarnas avgifter som dras av den egentliga lönen, se punkt 3.017.). De kan vara faktiska eller tillräknade. |
3.022. |
Faktiska kollektiva avgifter motsvarar de betalningar från arbetsgivaren som täcker lagstadgade, avtalsenliga, kontraktsenliga och frivilliga avgifter avseende försäkring mot risker och som täcker sociala behov. De kollektiva avgifterna betalas till försäkringsgivare (socialförsäkringssystem och privata system). Även om de betalas direkt till försäkringsgivaren betraktas de som en del av lönen till de anställda, vilken dessa förväntas behålla och därefter betala till försäkringsgivarna. |
3.023. |
Arbetsgivares tillräknade sociala avgifter motsvarar de andra sociala förmåner som betalas av arbetsgivaren direkt till anställda eller tidigare anställda eller andra berättigade personer utan medverkan av något försäkringsbolag eller någon självständig pensionsfond ( 38 ) (se ENS 2010, 4.10). Avgifterna bokförs i den period under vilken arbetet utförs (om de är motsvarigheten till obligatoriska sociala förmåner) eller då förmånerna tillhandahålls (om de är motsvarigheten till frivilliga sociala förmåner). Arbetsgivares tillräknade sociala avgifter delas in i följande två kategorier: a) arbetsgivares tillräknade pensionsavgifter och b) arbetsgivares tillräknade sociala avgifter, utom pensionsavgifter (ENS 2010, 4.10 och 4.97). |
3.024. |
Det skall påpekas att om produktionsenheterna är ett enmansföretag (familjeföretag) omfattar i EAA löner och kollektiva avgifter inte ersättning för arbete som har utförts på företaget av ägaren eller oavlönade familjemedlemmar. Dessa personer har en andel i den sammansatta förvärvsinkomsten - saldoposten i kontot för inkomstbildning för enmansföretag. Men om produktionsenheterna däremot tillhör ett företag (se punkterna 5.09. och 5.10.) skall all ersättning för arbete redovisas som lön och kollektiva avgifter. |
D. SKATTER PÅ PRODUKTION OCH IMPORT
(se ENS 2010, 4.14–4.29)
3.025. |
Skatter på produktion och import består av obligatoriska, ensidiga betalningar, kontant eller in natura, som uttaxeras av den offentliga sektorn eller av Europeiska unionens institutioner och som avser produktion och import av varor och tjänster, anställd arbetskraft, ägande eller användande av mark, byggnader eller andra tillgångar som används i produktionen. ►M6 Dessa skatter ska betalas oavsett om vinst uppkommer eller ej (se ENS 2010, 4.14). ◄ |
3.026. |
Skatter på produktion och import uppdelas i följande:
—
Produktskatter (D.21):
—
mervärdesskatter (skatter av momstyp) (D.211),
—
skatter och tullar på import, exklusive moms (D.212), och
—
produktskatter, exklusive moms och importskatter (D.214).
—
Övriga produktionsskatter (D.29).
|
1. |
Produktskatter
|
2. |
Behandling av moms
|
3. |
Övriga produktionsskatter
|
E. SUBVENTIONER
(se ENS 2010, 4.30–4.40)
3.051. |
Subventioner är löpande, ensidiga betalningar som den offentliga sektorn eller Europeiska unionens institutioner gör till inhemska producenter med syftet att påverka produktionsnivåerna, priserna eller ersättningen till produktionsfaktorerna. Övriga icke-marknadsproducenter kan erhålla övriga produktionssubventioner endast i de fall dessa betalningar grundas på allmänna bestämmelser som gäller både marknads- och icke-marknadsproducenter. ►M6 Av konvention förekommer inte produktsubventioner för icke-marknadsproduktion (P.13) (se ENS 2010, 4.30). ◄ |
3.052. |
Subventioner klassificeras i
—
produktsubventioner (D.31),
—
importsubventioner (D.311),
—
övriga produktsubventioner (D.319), och
—
övriga produktionssubventioner (D.39).
|
1. |
Produktsubventioner
|
2. |
Övriga produktionssubventioner
|
F. KAPITALINKOMST
(se ENS 2010, 4.41–4.76)
1. Definition
3.070. |
Kapitalinkomst är den inkomst som ägaren av en finansiell tillgång eller en materiell icke-producerad tillgång får i ersättning för att ställa en finansiell tillgång eller en materiell icke-producerad tillgång till en annan institutionell enhets förfogande (se ENS 2010, 4.41). |
3.071. |
I ENS 2010 klassificeras kapitalinkomster på följande sätt:
—
Ränta (D.41).
—
Inkomster från bolag (utdelning från bolag och ägaruttag ur kvasibolag) (D.42).
—
Återinvesterade vinstmedel från utländska direktinvesteringar (D.43).
—
Övrig kapitalavkastning (D.44): kapitalavkastning tillräknad försäkringstagare (D.441), kapitalavkastning som betalas på pensionsrättigheter (D.442), kapitalavkastning tillräknad andelsägare i kollektiva investeringsfonder (D.443).
—
Arrenden (D.45).
|
3.072. |
I EAA tar man bara upp de kapitalinkomster som redovisas i kontot för företagsinkomst (se Kontosystem 1.38.-1.48.). I detta konto registreras på tillgångssidan de inkomster som enheterna erhåller till följd av deras direkta deltagande i produktionsprocessen (driftsöverskott/sammansatt förvärvsinkomst) samt erhållna kapitalinkomster. På användningssidan redovisas betald kapitalinkomst i samband med jordbruksaktiviteter (och ej särskiljbara sekundära icke-jordbruksaktiviteter). Kontot för företagsinkomst kan normalt sett bara beräknas för de institutionella sektorerna, men det går att beräkna för en bransch om vissa kapitalinkomster kan tillskrivas lokala verksamhetsenheter. |
3.073. |
Det är endast tre slags kapitalinkomster som är av intresse för EAA:
—
ränta (D.41), arrenden (D.45) och kapitalavkastning tillräknad försäkringstagare (D.441).
|
2. Ränta
(ENS 2010, 4.42–4.52)
3.074. |
Ränta är den kostnad som skall betalas för lånat kapital. Den omfattar betalningar med i förväg fastställda intervaller motsvarande en procentsats (fast eller rörlig) av skuldbeloppet. I EAA motsvarar ränta betalning för lån som beviljats för att uppfylla behov hos jordbruksföretagen (t.ex. för anskaffning av mark, byggnader, maskiner, fordon eller annan utrustning, även om denna används inom ramen för ej särskiljbara sekundära icke-jordbruksaktiviteter). |
3.075. |
Ränta omfattar även betalningar för finansiell leasing avseende användning av fasta realkapitalvaror i jordbruket (eventuellt inklusive mark). Det är endast den komponent som leasingtagaren betalar som ränta (som behandlas som ett tillräknat lån som leasinggivaren beviljat leasingtagaren) som redovisas som räntebetalningar (den komponent som gäller återbetalning av kapital bokförs i kontot för finansiella transaktioner). |
3.076. |
Det skall noteras att schablonränta avseende fast eget kapital i jordbruksföretag inte bokförs under denna rubrik. Den ingår som en komponent i jordbrukets företagsinkomst (se punkt 5.06.). I de belopp som skall redovisas som ränta att betala ingår räntesubventioner till jordbruket. |
3.077. |
Ränta att erhålla i samband med jordbruksaktiviteter som bedrivs av brukningsenheter som ingår i bolag ska också redovisas. Ränta att erhålla av enmansföretag (familjeföretag) ingår inte i mätningen av jordbrukets företagsinkomst, eftersom man anser att merparten av de räntebärande tillgångarna inte är knutna till enheternas jordbruksaktiviteter och eftersom det är mycket svårt att särskilja familjens tillgångar från tillgångar som används i produktionen ( 45 ). |
3.078. |
Ränta bokförs på basis av när den upplups (och inte när den betalas). |
3.079. |
Om värdet av finansförmedlares tjänster fördelas mellan olika kunder, skall den faktiska räntebetalningen till eller från finansförmedlare justeras för att eliminera de marginaler som svarar mot finansförmedlares implicita avgifter. Summan av de räntor som låntagare betalar till finansförmedlare skall reduceras med det skattade värdet av avgifterna medan summan av de räntor som insättare erhåller måste ökas med samma belopp. ►M6 Värdet av dessa avgifter behandlas som betalning för finansförmedlarnas tjänster till sina kunder och inte som räntebetalning (se 2.107.1 och 2.108 i samt ENS 2010, 4.51). ◄ |
3. Arrenden (av mark och av mineralfyndigheter)
(ENS 2010, 4.72–4.76)
3.080. |
►M6 Arrenden motsvarar betalningar till ägaren av materiella icke-producerade tillgångar (mark och mineralfyndigheter) som ersättning för att dessa tillgångar ställs till en annan enhets förfogande. ◄ För EAA motsvarar denna post framför allt de markarrenden som jordbrukarna betalar till ägarna av marken ( 46 ). |
3.081. |
Då ägaren betalar vissa avgifter som är direkt knutna till jordbruksaktiviteten (fastighetsskatt, kostnader för markunderhåll etc.), skall det arrende som skall bokföras minskas med motsvarande belopp. Avgifterna redovisas som ”övriga produktionsskatter” (när det gäller fastighetsskatter) eller ”insatsförbrukning” (när det gäller underhållskostnader). |
3.082. |
Markarrenden skall inte omfatta hyror av anläggningar och bostäder belägna på marken. Dessa hyror skall behandlas som betalning för en marknadstjänst till ägaren från den som hyr anläggningen eller bostaden och skall i räkenskaperna bokföras som insatsförbrukning av tjänster eller som en konsumtionsutgift (i konton för hushållssektorn), beroende på vilken typ av enhet som hyr. Om det inte på någon objektiv grund går att fördela betalningen mellan markarrenden och hyror av byggnaderna på marken, skall hela beloppet bokföras som arrende. ►M6 Denna regel är en anpassad version av rekommendationen i ENS (se ENS 2010, 4.73) ( 47 ). ◄ |
3.083. |
Hela markarrendet skall tas upp under denna rubrik, oavsett om marken arrenderats på ett år eller på kortare tid. |
3.084. |
Följaktligen omfattar arrenden inte följande:
—
Hyresvärdet av rum i byggnader avsedda för boende; detta är betalning för en marknadstjänst, vilken ingår i privatkonsumtionen (dvs. hyresgästen betalar hyran ur sin resterande nettoinkomst).
—
Hyror som betalas för yrkesmässig användning av övriga byggnader (ej bostäder) (se punkt 2.108.a.).
—
Amorteringar på byggnader.
—
Utgifter för löpande underhåll av byggnader (se punkt 2.106.).
—
Fastighetsskatter (se punkt 3.048.a.).
—
Försäkringskostnader för byggnaderna (se punkt 2.108.g.).
|
3.085. |
För mark och byggnader som utnyttjas av ägaren själv skall inga schablonarrenden eller schablonhyror redovisas. Betalning för användning av immateriella icke-producerade tillgångar, t.ex. patent och produktionsrättigheter (mjölkkvoter), skall bokföras som insatsförbrukning (se punkt 2.108.n.). |
4. Kapitalavkastning tillräknad försäkringstagarna (ingår inte i EAA)
3.086. |
►M6 Kapitalavkastning tillräknad försäkringstagarna motsvarar de totala primärinkomsterna från försäkringsbolags och pensionsfonders investeringar i tekniska försäkringsreserver (se ENS 2010, 4.68). ◄ Dessa tekniska försäkringsreserver behandlas som försäkringstagarnas tillgångar. Enligt ►M6 ENS 2010 ◄ skall investeringsavkastningen från de tekniska försäkringsreserverna ingå som tillgång vid beräkningen av företagens inkomster. Dessa inkomster tillskrivs försäkringstagarna via posten ”kapitalinkomst tillräknad försäkringstagarna”. Eftersom denna inkomst i praktiken behålls av försäkringsbolagen behandlas den som om den betalades tillbaka till försäkringsbolagen i form av extra premier och avgifter (se ►M6 ENS 2010 ◄ , 4.69.). |
3.087. |
►M6 Kapitalavkastning tillräknad försäkringstagarna ingår inte i EAA. ◄ För att ett mått på inkomsten från jordbruksaktiviteter skall vara relevant skall det
—
antingen omfatta alla flöden som rör sakförsäkringar (tjänstens värde, inkomst tillräknad försäkringstagarna, nettopremier och fordringar): i så fall mäts inkomsten efter beskrivningen av alla omfördelningstransaktioner (mellan försäkringstagare och försäkringsbolag samt mellan försäkringsperioder) som rör sakförsäkringar, eller
—
endast omfatta tjänstens värde (den del som i slutänden erhålls från försäkringsbolaget) (se punkt 2.108.g.): i så fall mäts inkomsten före beskrivningen av dessa omfördelningstransaktioner.
I EAA har man valt den andra lösningen. |
G. KAPITALTRANSFERERINGAR
(se ENS 2010, 4.145–4.167)
3.088. |
I EAA behandlas endast kapitaltransfereringar i form av mottagna kapitaltransfereringar, dvs. investeringsbidrag och andra kapitaltransfereringar. Dessa omfördelningstransaktioner redovisas i kapitalkontot (se punkterna 1.41. och 1.48.). |
1. |
Investeringsbidrag
|
2. |
Andra kapitaltransfereringar
|
H. KAPITALFÖRSLITNING
(se ENS 2010, 3.139–3.145)
3.098. |
Förutsebart slitage och förväntad teknisk föråldring (obsolescens) av fasta tillgångar under räkenskapsåret utgör en kostnad, som är implicit om tillgången inte ersätts genom nyanskaffning. Kapitalförslitning mäter slitaget och obsolescensen. Att kapitalförslitningen ingår under användning i produktionskontot gör det möjligt att fördela utgifter för fasta investeringar över hela användningsperioden. |
3.099. |
Om produktionsmedlens ekonomiska livslängd överstiger ett år, motsvarar kapitalförslitningen värdet av de fasta tillgångar som har förbrukats i produktionsprocessen under räkenskapsåret till följd av normalt slitage och förväntad föråldring ( 48 ). Men om livslängden för de använda produktionsmedlen är kortare än ett år skall slitaget redovisas som insatsförbrukning. |
3.100. |
Alla fasta tillgångar (dvs. varor) är föremål för kapitalförslitning (även om viss flexibilitet krävs i några särskilda fall, se punkt 3.105.). Kapitalförslitning beräknas för materiella och immateriella fasta tillgångar, väsentliga förbättringar av icke-producerade tillgångar och kostnader i samband med ägarbyten. Kapitalförslitning beräknas inte för lager eller varor i arbete och inte heller för icke-producerade tillgångar såsom land, mineraltillgångar och patent. |
3.101. |
Kapitalförslitning är endast en komponent i förändringar i värdet av tillgångarna (tillsammans med fasta bruttoinvesteringar, andra volymförändringar och nominella kapitalvinster (med avdrag för förluster), se punkt 2.134.). I kapitalförslitning ingår framför allt inte andra volymförändringar i tillgångar (utom de som beror på fasta bruttoinvesteringar):
—
Exceptionella förluster till följd av katastrofer (jordbävningar, krig, torka, epidemier etc.).
—
Oförutsedd förkortning av den ekonomiska livslängden, vilken motsvarar skillnaden mellan avsättning för kapitalförslitning orsakad av normala skador och normalt slitage och faktiska förluster, samt olyckshändelser som orsakar en större värdeminskning än den som beaktats på grundval av förväntad kapitalförslitning.
—
Förändringar i klassificeringen av fasta tillgångar, dvs. förändringar i den ekonomiska användningen av tillgången, t.ex. jordbruksmark eller ekonomibyggnader som omvandlas för privat användning eller annan ekonomisk nytta.
|
3.102. |
Kapitalförslitning - som skall skiljas från den tillåtna avskrivningen för skatteändamål och den avskrivning som redovisas i företagsbokföringen - skall beräknas med utgångspunkt i stocken av materiella fasta tillgångar och den sannolika genomsnittliga ekonomiska livslängden för de olika kapitalobjekten. För beräkning av stocken av fasta materiella tillgångar rekommenderas PI-metoden (perpetual inventory-metoden, en metod som baseras på kumulativa investeringar) i de fall då direkt information om stocken av fasta tillgångar saknas. Stocken skall värderas till mottagarpriser för den relevanta perioden (dvs. till värdet av vad det kostar att ersätta tillgångarna under den aktuella bokföringsperioden och inte på basis av historiska värden). Återanskaffningsvärdet mäts utifrån de priser som jordbruksföretagen måste betala under en given referensperiod för att ersätta en fast realkapitalvara med en ny som är så likvärdig som möjligt. Det är nödvändigt att använda detta tillvägagångssätt för att korrekt beräkna nettonationalprodukten. |
3.103. |
Kapitalförslitning beräknas enligt den ”räta linjens” metod (s.k. linjär kapitalförslitning), genom vilken värdet av en fast realkapitaltillgång skrivs ned enligt en konstant andel av anskaffningsvärdet under tillgångens hela livslängd. Nedskrivningstakten definieras enligt formeln 100/n, där ”n” motsvarar den sannolika ekonomiska livslängden för denna kategori uttryckt i år (”n” kan variera från land till land och även över tid). I vissa fall kan nedskrivningstakten vara geometrisk. Eftersom man använder löpande återanskaffningspriser och nedskrivningstakten är konstant, varierar kapitalförstöringen år från år, om inte mottagarpriserna är oförändrade under tillgångens hela ekonomiska livslängd. |
3.104. |
Kapitalförslitning avseende kostnader i samband med ägarbyte av materiella och immateriella producerade tillgångar skall beräknas på basis av genomsnittlig ekonomisk livslängd, som av konvention är satt till ett år. |
3.105. |
Kapitalförslitning avseende djur motsvarar ett mått på den förväntade minskningen av djurens produktivitet då de används i produktionssyfte (för mjölk, ull etc.), vilket återspeglas i det diskonterade nuvärdet av framtida inkomster från djuren. Eftersom värdet av de framtida inkomsterna från stamdjuren minskar över tid, måste djuren vara föremål för kapitalförslitning. Men med tanke på de praktiska svårigheterna att beräkna kapitalförslitning för denna typ av tillgång, har det beslutats att det inte skall beräknas någon kapitalförslitning för stamdjur. Beslutet att djuren inte ingår i beräkningen av kapitalförslitningen bygger på följande två överväganden:
—
Nedskrivning i termer av produktivitet och ekonomiskt värde är kopplad till åldern, men är inte en direkt, regelbunden och fortlöpande funktion av den, vilket på ett implicit sätt är fallet när det gäller normal nedskrivning.
—
Uttaget av djur ur den produktiva besättningen kan bero på ekonomiska förhållanden (prisutvecklingen på slaktdjur eller på priser på djurfoder).
|
3.106. |
Även om dessa överväganden inte hindrar att kapitalförslitning beräknas även för djur, så leder de till att beräkningarna blir mycket komplicerade när det gäller att fastställa en lämplig genomsnittlig livslängd och takten på kapitalförslitningen. Det skulle annars vara svårt att garantera överensstämmelsen mellan djurens förväntade och faktiska genomsnittliga värdeminskning. ►M6 Denna behandling garanterar dessutom förenligheten mellan å ena sidan EAA och ENS 2010 (se ENS 2010, 3.140) och å andra sidan de mikroekonomiska kontona inom informationssystemet för jordbruksföretagens redovisningsuppgifter och därigenom kan man undvika att göra skillnad mellan djur klassificerade som fasta tillgångar och djur klassificerade som lager. ◄ |
IV. ARBETSINSATS I JORDBRUKET
4.01. |
Sysselsättningen inom jordbruket omfattar alla personer - både anställda och egenföretagare - avlönade och oavlönade, som arbetar inom inhemska enheter som utför aktiviteter (jordbruksaktiviteter och ej särskiljbara sekundära icke-jordbruksaktiviteter) som är karakteristiska för jordbruksbranschen i EAA. Alla personer som uppnått pensionsåldern men som fortsätter att arbeta på jordbruksföretaget räknas in under sysselsättning inom jordbruket. Personer som ännu är skolpliktiga får inte räknas in. |
4.02. |
Anställda definieras som alla personer som, enligt avtal, arbetar för en annan inhemsk institutionell enhet (som är en jordbruksenhet) och får ersättning (bokförd som löner och kollektiva avgifter, se. avsnitt C. i kapitel III.). Arbetsinsatsen som de anställda står för kallas avlönat arbete. Av konvention klassificeras arbete som utförs av icke familjemedlemmar som avlönat arbete. Om en jordbruksenhet drivs som ett klassiskt företag (se punkt 5.09.) skall hela arbetsinsatsen klassificeras som avlönat arbete. |
4.03. |
Egenföretagare definieras som personer som är ensamägare eller medägare till personliga företag i vilka de arbetar. Deras arbetsinsats kallas oavlönat arbete. Företagarens familjemedlemmar som inte får på förhand fastställd ersättning som beräknas efter deras faktiska arbetsinsats, klassificeras som egenföretagare. |
4.04. |
När det gäller specifika företag (se avsnitt B i kapitel V.), klassificeras arbetsinsatsen på samma sätt som för enskilt ägda företag (enmansföretag). Direktörerna/aktieägarna har en andel i enhetens sammansatta förvärvsinkomst (oavlönat arbete), medan deras anställda får ersättning (avlönat arbete). |
4.05. |
Det totala antalet utförda arbetstimmar utgör det sammanlagda antalet timmar som en anställd eller en egenföretagare faktiskt utfört för en inhemsk jordbruksenhet under bokföringsperioden. |
4.06. |
►M6 ENS 2010 (11.27 och 11.28) innehåller en beskrivning av vad som ingår och inte ingår i det totala antalet utförda arbetstimmar. ◄ Det totala antalet utförda arbetstimmar omfattar inte arbete i företagarens eller driftsledarens hushåll. |
4.07. |
Årsverken (Annual Work Units, AWU) definieras som heltidsekvivalenter (som motsvarar antalet arbetstillfällen räknat i heltidstjänster), dvs. det totala antalet utförda arbetstimmar dividerat med genomsnittligt antal utförda arbetstimmar per år vid heltidsarbete inom det ekonomiska territoriet. |
4.08. |
En person kan inte representera mer än ett årsverke. Detta tvång gäller även om någon arbetar i jordbruksbranschen i mer än det antal timmar som anses som heltidsarbete. |
4.09. |
Arbetsinsatsen i jordbruket för personer som inte arbetar heltid i ett jordbruksföretag beräknas som kvoten av antalet faktiskt utförda arbetstimmar (per vecka eller per år) och antalet faktiskt utförda arbetstimmar (per vecka eller per år) i ett heltidsarbete. |
4.10. |
Antalet faktiskt utförda arbetstimmar i ett heltidsarbete är inte nödvändigtvis identiskt för alla kategorier av arbete. Ett heltidsarbete kan för egenföretagare omfatta ett större antal timmar än för anställda. I det sistnämnda fallet är det maximala antalet arbetstimmar fastställt i ett kontrakt. |
4.11. |
Antalet arbetstimmar som utförs av en person skall inte justeras med en särskild koefficient på grund av ålder (dvs. under 16 eller över 65) eller kön. Jämlikhetsprincipen måste tillämpas. Heltidsarbete definieras utifrån antalet utförda arbetstimmar och inte utifrån producerad mängd och/eller kvalitet. |
4.12. |
Om det inte finns särskilda anledningar för att föredra alternativa källor skall de årsverken som motsvarar heltidsarbete inom jordbruket baseras på definitionen i gemenskapens undersökning av företagsstrukturen i jordbruket, dvs. det antal timmar som minst krävs i de nationella bestämmelserna om anställningsavtal. Om dessa inte anger antalet årstimmar bör 1 800 timmar tas som lägsta tal (225 arbetsdagar och 8 timmar per dag). |
V. INDIKATORER PÅ JORDBRUKETS INKOMST
5.01. |
Ett av huvudmålen för EAA är att mäta jordbrukets inkomster. |
A. |
DEFINITION PÅ INKOMST OCH SALDOPOSTER
|
B. |
BEHANDLING AV INKOMST FRÅN ENHETER ORGANISERADE I FÖRETAGSFORM
|
C. |
DEFINITION PÅ INDIKATORER PÅ JORDBRUKETS INKOMSTER
|
D. |
AGGREGERING AV INKOMSTINDIKATORERNA FÖR EUROPEISKA UNIONEN
|
E. |
DEFLATERING AV INKOMSTINDIKATORERNA
|
VI. VÄRDERING AV EAA TILL FASTA PRISER
A. PRIS- OCH VOLYMMÅTT
(se ENS 2010, kapitel 10)
6.01. |
För ekonomiska analyser av förändringar i värden är det lämpligt att skilja mellan den utveckling av värdena som speglar volymförändringar och den som beror på prisförändringar. ►M6 I ENS 2010 (10.13–10.23) fastställs klart och tydligt att priskomponenten endast ska omfatta prisförändringar och att alla andra förändringar ska ingå under volymkomponenten. ◄ Skillnader i ”kvalitet” mellan produkter (fysiska egenskaper, olika försäljningsställen etc.) skall beaktas som skillnader i volym och inte som skillnad i pris. |
6.02. |
För ett stort antal varor och tjänster finns det flera varianter som skiljer sig åt vad gäller kvaliteten. I ►M6 ENS 2010 ◄ definieras flera faktorer som leder till kvalitetsskillnader, men den viktigaste faktorn är enligt EAA den som rör ”fysiska egenskaper”. För en given produkt kan det finnas fysiska skillnader som medför att kvantitetsenheter (t.ex. ett ton) inte längre är identiska i ekonomisk mening. Ett exempel på detta är två ton spannmål som säljs under två på varandra följande år. År ett är all spannmål av malningskvalitet, medan mindre än hälften av spannmålen är av denna kvalitet år två, resten säljs som djurfoder. Detta innebär att den genomsnittliga kvaliteten på spannmålen har sjunkit. ►M6 En annan kvalitetsskillnad som är betydelsefull för EAA är den som orsakas av att en produkt säljs på olika marknader, eftersom det förekommer olika priser på dem, t.ex. mellan hemmamarknaden och exportmarknaden eller mellan marknaden för industriell användning och marknaden för konsumtionsprodukter (se ENS 2010, 10.13–10.18). ◄ |
6.03. |
För volym- och prisindikatorer som används för att sammanställa data i fasta priser måste även förändringar i kvalitet beaktas. Arbetet bör därför genomföras på största möjliga detaljeringsnivå för att få så homogena elementära produkter som möjligt. Om de elementära produkterna är helt och hållet homogena, kan förändringarna i volym beräknas på grundval av förändringar i kvantitet. |
6.04. |
Statistik finns emellertid ofta endast att tillgå på mer aggregerad nivå och gäller då inte längre uteslutande homogena produkter. ►M6 I så fall är det enligt ENS 2010 (10.32) att föredra att man deflaterar värdet för det aktuella året med ett lämpligt prisindex för att beräkna volymförändringarna (ENS 2010, 10.01). ◄ |
6.05. |
Den detaljeringsnivå för vilken det använda indexet förmodas vara ett elementäraggregat (den aktuella produkten betraktas därmed som homogen) kallas den lägsta aggregeringsnivån. I EAA motsvarar den lägsta aggregeringsnivån åtminstone den mest disaggregerade klassifikationsnivån i tabellen för överföring av uppgifter. Det är emellertid önskvärt med större detaljeringsnivå vid sammanställning av prisindex. |
6.06. |
För varje aggregat för varor och tjänster som visas i räkenskaperna måste pris- och volymmått konstrueras så att värdeindex = prisindex × volymindex.
Detta innebär att varje förändring i värdet för ett visst flöde måste bero på antingen en prisförändring eller en volymförändring eller en kombination av båda (se ENS 2010, 10.12). |
6.07. |
Den systematiska uppdelningen av förändringarna i löpande värde i de båda komponenterna prisförändring och volymförändring är begränsad till flöden som motsvarar transaktioner med varor och tjänster och till element för värdering av dessa transaktioner (produktion, insatsförbrukning, kapitalförslitning, förädlingsvärde brutto, förädlingsvärde netto, fast bruttoinvestering, lagerinvestering, produktskatter och produktsubventioner). |
B. PRINCIPER OCH METODER FÖR ATT SAMMANSTÄLLA EAA I FASTA PRISER
1. Val av indexformler
▼M6 —————
6.09. |
►M6 I enlighet med rekommendationerna i ENS 2010 (10.20) mäts i EAA volymförändringar med hjälp av index av Laspeyres-typ och prisförändringar med hjälp av index av Paasche-typ. ◄ Laspeyres volymindex:
Paasches prisindex:
För varje elementär produkt gäller följande:
|
2. Basår
6.10. |
Volymförändringar mäts med hjälp av index av Laspeyres-typ: förändringar i indexseriernas kvantiteter viktas därför med hjälp av basårets värde. Prisförändringar mäts med hjälp av index av Paasche-typ: förändringar i indexseriernas priser viktas därför med hjälp av värdet för innevarande år till basårets priser. |
6.11. |
Basåret är det år vars priser används för att sammanställa viktningsschemat. |
6.12. |
Största möjliga noggrannhet vid mätning av volymförändringar från ett år till ett annat får man genom att använda ett så aktuellt basår som möjligt. På så sätt kan man se till att viktningen är relativt aktuell och därmed undvika problem i samband med viktning av produkter som inte längre produceras respektive nya produkter som har kommit ut på marknaden. I EAA mäts därför volymförändringar med hjälp av vägningstal från föregående år. |
3. Framläggning av serier utifrån ett referensår
6.13. |
Det år som används för överlämning och framläggning av data i fasta priser kan vara ett annat än basåret och kallas referensåret. I en indexserie är referensåret det år som har värdet 100. |
6.14. |
Serier av volymindex i ett referensårs priser erhålls genom kedjning av indexen som beräknas i föregående års priser (se ENS 2010, 10.20). |
6.15. |
Det är viktigt att ett byte av referensåret inte påverkar volymförändringarna i förhållande till föregående år. Därför presenteras data i EAA i förhållande till ett fast referensår genom att ändra referensåret separat för varje variabel, oavsett om dessa är aggregat eller elementäraggregat. |
6.16. |
Ett exempel: Utgångspunkten är de två homogena produkterna A och B. Följande serie bygger på prisstrukturen för föregående år:
Volym- och prisindexen för det sammanlagda värdet (A + B) är beroende av vägningstalen för varje produkt A och B.
Om dessa serier uttrycks med ett fast referensår (t.ex. n) är separat kedjning av indexen enda sättet att behålla samma volymindex n/n-1. Detta resulterar i följande serie (n = 100):
(101,4 = 108,8 * 93,2/100)
Värden i fasta priser uttryckta med referensåret n:
(405,6 = 400 * 101,4/100)
Detta innebär att dessa värden inte längre är additiva. Summan av värdena i fasta priser för A och B ger följande resultat:
Frånsett året efter referensåret är serier med ändrat referensår inte additiva.
|
6.17. |
►M6 Enligt ENS 2010 (10.23) publiceras icke additiva uppgifter i fasta priser utan att några justeringar görs ( 51 ). ◄ I EAA har samma strategi följts. Man måste emellertid göra klart för användarna att tabellerna inte är additiva. |
4. Beräkning av förädlingsvärde i fasta priser
6.18. |
Förädlingsvärdet utgör en saldopost i produktionskontot. Det är därför inte möjligt att direkt dela upp förädlingsvärdet i en priskomponent och en volymkomponent. ►M6 Den teoretiskt riktiga metoden för att beräkna förädlingsvärdet i fasta priser är genom dubbeldeflatering (se ENS 2010, 10.31–10.32). ◄ |
6.19. |
Bruttoförädlingsvärdet uttryckt i föregående års priser definieras därför som skillnaden mellan produktionen mätt i föregående års priser och insatsförbrukningen mätt i föregående års priser. Nettoförädlingsvärdet i föregående års priser definieras som skillnaden mellan bruttoförädlingsvärdet i föregående års priser och kapitalförslitningen i föregående års priser. Förädlingsvärdet i ett fast referensårs priser erhålls genom byte av referensår. |
6.20. |
Ett exempel: Nedan visas en serie med löpande värden och värden i föregående års priser (volymer) för produktion och insatsförbrukning:
Förädlingsvärdet sett till volym beräknas genom att volymen av insatsförbrukningen dras från produktionsvolymen. Det resulterar i följande serie:
Detta resulterar i följande volymindex i föregående års priser:
(118,2 = 130 / 110 * 100) (103,7 = 140 / 135 * 100)
Bruttoförädlingsvärdet för ett visst år i priserna för år n (fasta priser) beräknas genom att man multiplicerar det löpande värdet för n med kedjeindexet för volymtal.
Förädlingsvärde n + 1 (i priser år n) = 110 * 1,182 = 130
Förädlingsvärde n + 2 (i priser år n) = 110 * 1,182 * 1,037 = 135
|
5. Uppdelning av skatter och subventioner på produktion i volym- och priskomponenter
6.21. |
För att värdet till baspriser skall kunna delas upp i volym- och priskomponenter krävs att denna uppdelning också är tillämplig på skatter och subventioner på produktion. I EAA har man valt att göra på följande sätt: |
6.22. |
Volymindexet för en subvention (eller skatt) på produktion är identiskt med volymindexet för produktionen till producentpriser. I det här fallet är volymindexet för produktionen detsamma, oavsett om det uttrycks i producentpris eller baspris. |
6.23. |
Denna lösning har en annan fördel: volymindexet är oberoende av värderingsmetod. Det är därför enkelt att utläsa pris- och volymindex i baspris: för en helt homogen basprodukt är volymindexet identiskt med kvantitetsindexet, medan prisindexet återspeglar förändringen i det genomsnittliga baspriset. |
6.24. |
Ett exempel: För en viss produkt är värdet av produktionen i producentpriser år n 1 000 , medan värdet av produktionen år n+1 är 900. Volymindexet för produktionen är 102. Denna produkt subventioneras. Värdet av subventionen för år n är 100, medan värdet av subventionen för år n+1 är 150. En uppdelning av subventionen i volym-/priskomponenter kan göras på följande sätt:
Volymindexet för subventionen är detsamma som för produktionen i producentpriser. |
VII. REGIONALRÄKENSKAPER FÖR JORDBRUKET (REAA)
A. ALLMÄNNA PRINCIPER
1. Inledning
7.01. Regionalräkenskaper spelar en viktig roll i utformningen, genomförandet och utvärderingen av regionalpolitiken. Objektiva, tillförlitliga, konsekventa, samstämmiga, jämförbara, relevanta och harmoniserade regionala statistiska indikatorer utgör en stabil grund för politik som syftar till att minska ekonomiska och sociala skillnader mellan unionens regioner.
7.02. REAA är en anpassning på regional nivå av EAA.
7.03. REAA består av samma uppsättning konton som EAA men begreppsmässiga problem och mätproblem ger en uppsättning konton för regioner som varken är lika omfattande eller detaljerade som EAA på nationell nivå.
7.04. Som regionala konton ska REAA sammanställas på grundval av regionala uppgifter som samlats in direkt och nationella uppgifter som delats upp efter region baserat på antaganden. Bristen på tillräckligt fullständig, aktuell och tillförlitlig regional information leder till att man måste göra antaganden när man sammanställer regionalräkenskaper. Resultatet blir att vissa skillnader mellan regioner inte alltid avspeglas i regionalräkenskaperna (ENS 2010, 13.08).
2. Regional ekonomi, regionalt territorium
7.05. En sammanställning av regionalräkenskaper, oavsett om de gäller branscher eller institutionella sektorer, kräver en noggrann avgränsning av den regionala ekonomin och det regionala territoriet. I princip omfattar branschen jordbruk i en region de enheter (jordbruksföretag) som bedriver jordbruksaktiviteter (se punkterna 1.60–1.66) inom det regionala territoriet.
7.06. En regional ekonomi i ett land är en del av det landets totala ekonomi. Den totala ekonomin definieras utifrån institutionella enheter och sektorer. Den består av alla institutionella enheter som har sin huvudsakliga ekonomiska hemvist inom ett lands ekonomiska territorium. Det ekonomiska territoriet sammanfaller inte helt med det geografiska territoriet (se punkt 7.08). Ett lands ekonomiska territorium indelas i regionala territorier samt utomregionalt territorium (ENS 2010, 13.09).
7.07. Det regionala territoriet, enligt definitionen i ENS 2010, består av den del av ett lands ekonomiska territorium som direkt går att knyta till en region. Alla frizoner, tullager och fabriker under tulltillsyn, ingår i den region där de är belägna.
7.08. Denna uppdelning av territoriet överensstämmer emellertid inte helt med begreppet nationellt ekonomiskt territorium som används i nationalräkenskaperna. Ett utomregionalt territorium består av de delar av ett lands ekonomiska territorium som inte direkt kan knytas till en enda region, och som inte ingår i REAA, nämligen följande delar:
Det nationella luftrummet, territorialvattnen och den del av kontinentalsockeln som ligger på internationellt vatten där landet åtnjuter exklusiva rättigheter.
Territoriella enklaver, dvs. geografiska territorier belägna i utlandet som i enlighet med internationella fördrag eller överenskommelser mellan stater används av landets offentliga förvaltningsorgan (t.ex. ambassader, konsulat, militärbaser, forskningsstationer).
Olje- och gasfyndigheter osv. på internationellt vatten, utanför landets del av kontinentalsockeln, som exploateras av inhemska enheter.
7.09. Nomenklaturen för statistiska territoriella enheter (Nomenclature of territorial units for statistics – Nuts), inrättad genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1059/2003 ( 52 ) ger en enkel och enhetlig indelning av unionens ekonomiska territorium. REAA kräver statistik på Nuts 2-nivå, såsom allmänt fastställt enligt det nuvarande systemet enligt den förordningen. För nationellt bruk kan regionalräkenskaper också sammanställas på en mer detaljerad regional nivå, nämligen på Nuts 3-nivå där så är tillämpligt (ENS 2010, 13.12).
3. Basenhet i sammanställningen av REAA
7.10. De enheter som används för regionalräkenskaperna efter bransch är lokala verksamhetsenheter. Den lokala verksamhetsenheten är produktionsenhetens observerbara form.
7.11. Med det statistiska angreppssättet (bransch) ”nöjer man sig med” en observerbar enhet, även om detta leder till att man får bortse från kravet på en enda aktivitet. Precis som i SNA 2008 prioriteras i ENS 2010 det statistiska angreppssättet och man förespråkar att den lokala verksamhetsenheten används vid sammanställningen av nationalräkenskaperna efter bransch. I de båda systemen definieras alltså samma enhet för branscherna oavsett om dessa täcks på regional eller nationell nivå.
7.12. I likhet med i EAA används i REAA jordbruksföretaget – ”anpassat” till vissa konventioner för att överensstämma med målen ifråga – som basenhet för branschen jordbruk. Det finns två centrala skäl till detta val. För det första är enheten jordbruksföretag den lokala verksamhetsenheten för jordbruk (se punkterna 1.09.–1.17.), definierad som den del av en verksamhetsenhet som finns på lokal nivå. För det andra utgör den lokala verksamhetsenheten den enhet som är mest lämpad för branschen jordbruk, även om den omfattar sekundära icke-jordbruksaktiviteter som inte kan särskiljas från jordbruksaktiviteterna (se punkterna 1.15. och 1.16. samt 1.25.–1.32.).
7.13. Användningen av jordbruksföretaget som basenhet innebär att dessa jordbruksföretags sekundära icke-jordbruksaktiviteter ingår i REAA (se punkt 7.12.). Eftersom syftet med EAA är att mäta, beskriva och analysera den inkomstbildning som uppstår genom ekonomisk aktivitet gällande jordbruk, inbegrips inte enheter där jordbruket endast är en fritidssysselsättning (t.ex. husbehovsodling och hobbyuppfödning). Däremot ingår enheter som sysslar med självhushållsjordbruk i EAA (se punkt 1.24.).
7.14. Jordbruksföretaget är referensenhet för statistikundersökningar av jordbruk, oberoende av om undersökningarna är nationella eller regionala. Detta har den fördelen att kvantitativa värderingar av produktionen kan bygga direkt på de statistiska systemen för mätning av arealer, avkastning, antalet djur etc. Valet av jordbruksföretaget har dessutom den fördelen att räkenskaperna blir enhetligare.
4. Metoder för sammanställning av REAA
7.15. I ENS (ENS 2010, 13.24–13.32) föreslås två metoder, som är tillämpbara på antingen branscher eller institutionella sektorer: bottom-up-metoden och top-down-metoden. Bottom-up-metoden går ut på att samla in uppgifter på enhetsnivå (lokala verksamhetsenheter, institutionella enheter) för att därefter aggregera dem och på så sätt få det regionala värdet av olika aggregat. Enligt top-down-metoden rekonstrueras de regionala värdena genom en uppdelning av den nationella sifferuppgiften med hjälp av en indikator som så nära som möjligt speglar den regionala fördelningen av variabeln ifråga. De två metoderna kan även kombineras på olika sätt, vilket i ENS kallas för en blandning av de båda typerna av metoder. Samma information ska bara samlas in en gång så att det inte skapas redundans i uppgiftsrapporteringen. Trots detta prioriteras bottom-up-metoden, även om det i praktiken i många fall är en blandning av de båda typerna av metoder som används. Närmare uppgifter om den specifika metoden och källorna ska anges helt öppet i kvalitetsrapporterna och det ska anges vilka regionala uppgifter som har samlats in direkt och vilka uppgifter som bygger på nationella uppgifter som delats upp per region baserat på antaganden.
5. Begreppen hemvist och territorium
7.16. Både företags och hushålls ekonomiska transaktioner kan ske över regionala gränser. Företag kan också bedriva verksamhet i flera regioner, antingen på fasta platser eller på tillfällig grund, t.ex. kan stora jordbruksföretag bedriva verksamhet i olika regioner. Det behövs därför en tydlig princip som hjälp för medlemsstaterna att knyta den interregionala verksamheten till en region på ett konsekvent sätt.
7.17. Regionalräkenskaperna för branscher bygger på kriteriet produktionsenhetens hemvist. Varje bransch på regional nivå avser en grupp lokala verksamhetsenheter med samma eller likartad primär ekonomisk verksamhet som har sin ekonomiska hemvist i det regionala territoriet. Oftast är denna ekonomiska hemvist knuten till en specifik, permanent plats i regionen, i likhet med de institutionella enheter till vilka de lokala verksamhetsenheterna hör.
7.18. Regionalräkenskaperna har dock ett antal särdrag. För vissa aktiviteter är det inte alltid lätt att definiera regionen som ett särskilt område. Förhållandet mellan platsen för huvudkontoret och jordbruksföretagets fysiska plats kan ge upphov till problem, eftersom det är möjligt att de produktionsfaktorer som används i jordbruket leds av ett huvudkontor som ligger i en annan region. För REAA är det viktigt att de två enheterna delas upp, och därför ska ett jordbruksföretag knytas till den region där produktionsfaktorerna finns och inte till den region där huvudkontoret finns. Ett huvudkontor kan därför ge upphov till flera enheter enligt REAA – dvs. lika många enheter som det finns hemvistregioner för sådana lokala verksamhetsenheter som ligger i andra regioner än den där huvudkontoret finns.
7.19. Ett alternativ, som normalt inte tillämpas på national- och regionalräkenskaperna, är att ha en strikt territoriell utgångspunkt. Det innebär att verksamheterna fördelas till det territorium där de faktiskt bedrivs, oavsett var de enheter som berörs av verksamheten har sin hemvist.
7.20. Även om metoden som bygger på hemvist har företräde vid den regionala fördelningen av inhemska enheters transaktioner föreskrivs i ENS 2010 ett visst begränsat utrymme för tillämpning av den territoriella metoden (ENS 2010, 13.21). Detta inträffar när konstruerade enheter skapas för mark och byggnader i den region eller det land där marken eller byggnaden är belägen.
7.21. I det hypotetiska fall där enheter med hemvist i en region endast bedriver verksamhet inom sitt regionala territorium sammanfaller hemvistbegreppet med territoriebegreppet. Detta är också fallet vid regional fördelning baserad på konstruerade enheter som skapats för mark och byggnader och för enskilt ägda företag i andra länder eller i andra regioner än den där ägaren har hemvist.
6. Branschen jordbruk och karakteristiska enheter
7.22. En bransch består av alla lokala verksamhetsenheter som ägnar sig åt samma, eller liknande, slag av ekonomisk aktivitet (se punkt 1.59). Definitionen av branschen jordbruk i EAA motsvarar i princip huvudgrupp 01 i Nace rev. 2 med de undantag som anges i punkterna 1.62–1.66. Räckvidden för REAA definieras på grundval av förteckningen över karakteristiska aktiviteter i EEA. Definitionen av branschen jordbruk i EAA, och därmed i REAA, skiljer sig till viss del från den branschdefinition som fastställs för den centrala ramen för nationalräkenskaperna (se punkt 1.93).
B. PRODUKTTRANSAKTIONER
7.23. Värderingen av jordbruksproduktionen ger upphov till ett antal specifika problem. De största rör säsongsprodukter, animalieproduktion och tidpunkt för bokföring på kontona. I EAA-metoden föreskrivs exakta regler för hur effekterna av lagring ska beaktas vad gäller säsongsprodukter, hur animalieproduktion ska mätas samt hur produkter som håller på att produceras ska redovisas. Dessa regler ska följas vid sammanställningen av REAA. Detta utesluter dock inte att vissa anpassningar måste göras på regional nivå, t.ex. vad gäller animalieproduktionen. Det bör framhållas att summan av de regionala värderingarna ska vara identisk med EAA-värderingarna.
1. Produktion
a) Mätning av produktionen
7.24. I REAA motsvarar en regions produktion alla produkter som omfattas av EAA och som har producerats under räkenskapsperioden i den regionen av alla enheter inom jordbruket, oavsett om de är avsedda för saluföring utanför branschen, för försäljning till andra jordbruksföretag eller, i vissa fall, för användning av samma jordbruksföretag. Följaktligen
ska alla jordbruksprodukter från ett jordbruksföretag i regionen bokföras som en del av regionens produktion, oberoende av produktens bestämmelseort och vilken enhet som köper den,
ska vissa jordbruksprodukter som används som insatsförbrukning av samma jordbruksföretag ingå i regionens produktion (se punkt 2.056).
7.25. Produktionsprocessen för djur tar vanligtvis flera år. Vid värdering av djur ska man skilja mellan djur klassificerade som fasta tillgångar (avelsdjur, dragdjur, mjölkboskap etc.) och djur klassificerade som lager (djur som främst är avsedda för köttproduktion). För att undvika dubbelräkning behandlas därför transaktioner som involverar förflyttning av djur mellan jordbruksföretag (som anses som positiv försäljning för de säljande jordbruksföretagen och som negativ försäljning för de köpande jordbruksföretagen) på följande sätt:
Transaktioner med djur klassificerade som fasta tillgångar mellan jordbruksföretag i samma region tar ut varandra, med undantag för kostnader i samband med ägarbyte ( 53 ); de bokförs inte som jordbruksföretagens försäljning och ingår därför inte i regionens produktion.
Djur klassificerade som lager och som är föremål för transaktioner mellan regioner räknas som positiv försäljning (tillsammans med exporten) för ursprungsregionen och djur som köps från andra regioner räknas som negativ försäljning (tillsammans med importen) ( 54 ).
När kostnader i samband med ägarbyte (transporter, handelsmarginaler etc.) gäller handel med djur klassificerade som lager dras de av från produktionsvärdet; detta sker automatiskt när det rör sig om köp från jordbruksföretag i en annan region, eftersom kostnaderna ingår i den negativa försäljningen, medan försäljningen, och därmed produktionen, måste justeras vid handel med djur mellan jordbruksföretag i samma region.
b) Värdering av produktionen
7.26. Produktionen ska värderas till baspriser (se punkt 2.082), dvs. inklusive produktsubventioner minus produktskatter. Denna beräkningsmetod kräver att man delar upp produktskatter och produktsubventioner efter region.
2. Insatsförbrukning
a) Definition
7.27. Insatsförbrukning utgörs av de varor (förutom fasta tillgångar) och marknadstjänster som konsumeras under produktionsprocessen i syfte att producera andra varor (se punkterna 2.097–2.109).
7.28. Vid sammanställningen av REAA ingår följande i insatsförbrukningen:
Jordbruksprodukter som köps från andra jordbruksföretag (i samma region eller från andra regioner) för att konsumeras under produktionsprocessen.
Vissa produkter som konsumeras inom samma enhet och som redovisas som produktion (se punkterna 2.054–2.058 och 7.24).
7.29. Det särskilda fallet med FISIM behandlas i regionalräkenskaperna på samma sätt som i nationalräkenskaperna. Om skattningen av utlånings- och inlåningsstockar finns tillgänglig per region, kan bottom-up-metoden användas. Normalt finns dock inte skattningar av utlånings- och inlåningsstockar tillgängliga per region. När så är fallet sker fördelningen av FISIM på användarbransch med den näst bästa metoden: regional bruttoproduktion eller regionalt bruttoförädlingsvärde per bransch används som fördelningsindikatorer (ENS 2010, 13.40).
b) Värdering av insatsförbrukning
7.30. Alla produkter och tjänster som används till insatsförbrukning ska värderas till mottagarpriser (exklusive avdragsgill mervärdesskatt) (se punkterna 2.110–2.114).
3. Bruttoinvestering
7.31. Bruttoinvesteringar för jordbruket delas upp i:
Fasta bruttoinvesteringar.
Lagerinvesteringar.
a) Fasta bruttoinvesteringar
7.32. En fast bruttoinvestering i jordbruket uppstår varje gång ett jordbruksföretag anskaffar eller producerar fasta tillgångar som är avsedda att användas under längre tid än ett år som produktionsmedel i jordbrukets produktionsprocess. Fördelningskriteriet för bokföringen av fasta bruttoinvesteringar hänför sig till användarbranscherna och inte till den bransch till vilken den juridiske ägaren hör.
7.33. Fasta tillgångar som ägs av en multiregional enhet fördelas på de lokala verksamhetsenheter där de används. Fasta tillgångar som omfattas av operationell leasing bokförs i den region där ägaren av tillgångarna har sin hemvist, och de som omfattas av finansiell leasing bokförs i användarens region (ENS 2010, 13.33).
7.34. Nya tillgångar som tillförs de fasta tillgångarna bokförs brutto, dvs. utan avdrag för kapitalförslitning. Dessutom beräknas kapitalförslitning vanligtvis för dessa tillgångar. Nettoinvesteringarna erhålls genom att kapitalförslitningen dras av från bruttoinvesteringarna.
7.35. Produktionsenheter kan sälja befintliga tillgångar till varandra, t.ex. begagnade maskiner. När tillgångar flyttas mellan branscher och regioner ska det totala erlagda beloppet inkluderas i de fasta bruttoinvesteringarna i en bransch eller region och det erhållna beloppet ska dras av från de fasta bruttoinvesteringarna i den andra branschen eller regionen. Transaktionskostnader i samband med byte av ägare till tillgångar, t.ex. juridiska kostnader vid försäljning av mark och befintliga byggnader, räknas som ytterligare fasta bruttoinvesteringar av förvärvaren, även om en del av kostnaderna betalas av säljaren.
7.36. En regions fasta bruttoinvesteringar i djur måste sammanställas i enlighet med ENS 2010 (punkterna 3.124–3.138) och punkterna 2.149–2.161 i denna bilaga. De fasta bruttoinvesteringarna i djur motsvarar skillnaden mellan anskaffning av djur under året (naturlig tillväxt och köp utanför regionen inklusive import), inklusive från egen produktion, och avyttring av djur (för slakt, försäljning till andra regioner, inbegripet export, eller annan slutlig användning). När uppgifterna för alla regioner aggregeras är det viktigt att se till att flödena mellan regionerna tar ut varandra (exklusive kostnader i samband med ägarbyte) så att summan av samtliga de regionala fasta bruttoinvesteringarna överensstämmer med de fasta bruttoinvesteringarna i nationalräkenskaperna för jordbruket. När bottom-up-metoden används gäller följande: försäljning av djur till jordbruksföretag i andra regioner utgör en negativ fast bruttoinvestering, medan köp från andra regioner utgör en positiv fast bruttoinvestering. För beräkningen av en regions fasta bruttoinvesteringar i djur får den rekommenderade indirekta metoden användas (se punkt 2.156).
b) Lagerinvesteringar
7.37. Lager omfattar alla tillgångar som inte är fasta tillgångar och som lagerhålls tillfälligt av produktionsenheterna vid en viss tidpunkt. Man skiljer mellan två typer av lager: insatsvarulager och färdigvarulager (se punkt 2.171).
7.38. Vad gäller djur klassificerade som lager inkluderar den handel som ska beaktas vid beräkningen av lagerinvesteringar köp från och försäljningar till andra regioner liksom import och export.
C. OMFÖRDELNINGSTRANSAKTIONER OCH ANDRA FLÖDEN
7.39. De praktiska svårigheterna att få tag på tillförlitliga regionala uppgifter om omfördelningstransaktioner, framför allt om enheter utövar aktiviteter i mer än en region eller om regionen inte alltid är ett tydligt avgränsat område där vissa verksamheter bedrivs, förklarar varför ENS omfattar regionalräkenskaper för jordbruket för endast några få aggregat: förädlingsvärde, subventioner, skatter, löner och kollektiva avgifter, arrenden och andra inkomster, räntor och fasta bruttoinvesteringar.
1. Allmänna regler
7.40. Omfördelningstransaktioner bokförs på bokföringsmässiga grunder, dvs. när de ekonomiska värdena skapas, transformeras eller förstörs, liksom när fordringar eller åtaganden uppkommer, förändras eller upphör, och inte när betalningen faktiskt görs. Denna bokföringsprincip (som bygger på rättigheter och skyldigheter) tillämpas på alla flöden, både monetära och icke-monetära, och såväl inom enheter som mellan enheter.
7.41. Om den tidpunkt då fordringen (åtagandet) uppkommer inte kan fastställas exakt, kan dock tidpunkten för betalning eller en annan godtagbar approximation av den bokföringsmässiga grunden användas (se punkt 3.007).
2. Förädlingsvärde
a) Allmänna regler
7.42. Förädlingsvärdet är resultatet av produktionsverksamheten i en ekonomi eller i en av dess branscher under en viss period och är saldoposten i produktionskontot. Det är skillnaden mellan värdet av produktionen och värdet av insatsförbrukningen. Förädlingsvärdet är grundläggande när man mäter produktiviteten i en ekonomi eller bransch (se punkt 3.013) eller en region eller en bransch i en region.
b) Värdering av förädlingsvärdet
7.43. Förädlingsvärdet kan redovisas brutto (förädlingsvärde brutto till baspris) eller netto (förädlingsvärde netto till baspris), alltså före eller efter avdrag för kapitalförslitning. I enlighet med metoden för att värdera produktion (baspriser) och insatsförbrukning (mottagarpriser) mäts förädlingsvärdet i baspriser (se punkt 3.013).
7.44. Användningen av baspriser innebär att produktskatterna och produktsubventionerna måste knytas till specifika varor eller tjänster, som sedan måste fördelas mellan regionerna.
7.45. Genom att dra av övriga produktionsskatter från förädlingsvärdet till baspris samt lägga till övriga produktionssubventioner, får man förädlingsvärdet till faktorpris. Förädlingsvärde netto till faktorpris motsvarar produktionsfaktorernas intäkter (se punkt 3.014).
3. Kapitalförslitning
7.46. I REAA utsätts varor och tjänster som utgör jordbruksföretagets fasta tillgångar (t.ex. planteringar som genererar återkommande skörd, maskiner och byggnader, väsentliga förbättringar av mark, programvara, kostnader i samband med ägarbyte av icke-producerade tillgångar) för slitage och föråldring som produktionsmedel i produktionsprocessen. Sådant slitage och sådan föråldring mäts som kapitalförslitning. I likhet med i EAA ska kapitalförslitning inte beräknas för produktionsdjur.
4. Subventioner
7.47. I REAA tillämpas samma regler som i EAA: flöden som klassificeras som driftssubventioner i EAA klassificeras på samma sätt i REAA och flöden i form av kapitaltransfereringar behandlas på ett liknande sätt.
5. Skatter
7.48. I REAA tillämpas samma regler som i EAA: de olika typerna av skatter klassificeras på samma sätt i REAA som i EAA.
6. Löner och kollektiva avgifter
7.49. För producenter ska löner och kollektiva avgifter allokeras till de lokala verksamhetsenheter där arbetskraften är anställd. Om dessa uppgifter inte är tillgängliga ska man använda näst bästa metod och allokera lönerna och de kollektiva avgifterna utifrån antal arbetade timmar. Om varken uppgifter om löner och kollektiva avgifter eller uppgifter om antal arbetade timmar är tillgängliga används antal anställda per lokal verksamhetsenhet (se ENS 2010, 13.42).
7. Driftsöverskott netto
7.50. Driftsöverskott netto erhålls från förädlingsvärdet netto till baspriser, genom att löner och kollektiva avgifter samt övriga produktionsskatter dras av och övriga produktionssubventioner läggs till.
8. Ränta, arrenden
7.51. I REAA tillämpas samma regler som i EAA: flöden som klassificeras som ränta, arrenden i EAA klassificeras på samma sätt i REAA.
9. Jordbrukets företagsinkomst: allmänna beräkningsregler
7.52. Från driftsöverskottet drar man av de kapitalinkomster som ska betalas direkt och som gäller jordbruksaktiviteter och sekundära icke-jordbruksaktiviteter, dvs. ränta för lån som tagits upp inom ramen för dessa aktiviteter, inklusive för anskaffning av jordbruksmark, samt arrenden som ska betalas till markägare (se punkterna 3.070–3.087).
D. ÖVERSIKT ÖVER GENOMFÖRANDET
1. Inledning
7.53. Syftet med detta avsnitt är att belysa vissa metodaspekter, framför allt valet av jordbruksföretag och mätningen av produktionen.
7.54. Jordbruksföretaget är referensenhet för statistiska undersökningar om jordbruket, både på nationell och på regional/lokal nivå. Detta är en stor fördel för REAA, eftersom det innebär att värderingen av produktionskvantiteter kan baseras direkt på statistiska system för mätning av arealer, avkastning, antalet djur etc. Att välja jordbruksföretaget har dessutom den fördelen att kontona blir mer enhetliga. Produktion och kostnader hänför sig alltså till en identisk uppsättning enheter, även om extrapoleringsmetoderna kan variera från en källa till en annan. Genom att välja jordbruksföretaget, och i kombination med begreppen karakteristiska aktiviteter och enheter, kan man dessutom undvika alltför vanskliga justeringar, som i fallet med husbehovsodling och hobbyuppfödning. Denna konvention gör det enklare att göra jämförelser mellan länder. Kopplingen till statistiska uppgifter i fysiska kvantiteter – som är mycket viktiga för jordbruket och som garanterar att mätningen av bokföringsposter är enhetlig genom att justeringar eller ändringar av ”icke-statistiskt” slag begränsas – förenklar och förbättrar uppenbart beräkningarna. Dessa aspekter är även förenliga med syftet att prioritera bottom-up-metoden i REAA.
2. Att definiera jordbruket i en region
7.55. I varje region består branschen jordbruk av alla jordbruksföretag vars produktionsfaktorer finns i regionen. Denna princip, som stämmer överens med begreppet produktionsenheternas hemvist, kan ställa till med vissa problem: i jordbruksstatistiken definieras vanligtvis platsen för jordbruksföretag utifrån var huvudkontoret är beläget och inte direkt efter var produktionsfaktorerna finns. Dessa två platser sammanfaller inte alltid och denna företeelse kommer sannolikt att bli vanligare efterhand som jordbruksföretagen blir allt större. När REAA sammanställs ska därför vissa jordbruksföretag omklassificeras mellan regioner och till och med i vissa fall delas upp. Detta är sannolikt svårt i praktiken, och i så fall kan det vara bättre att låta platsen för jordbruksföretagen vara densamma som i statistikundersökningarna. Detta förslag bygger emellertid på två förutsättningar: dels måste metoden för att definiera platsen vara identisk för alla regioner i landet, dels måste alla bokföringsposter värderas utifrån källor som använder sig av samma regler för att definiera platsen för jordbruksföretagen.
3. Att mäta jordbruksproduktionen
7.56. I jordbruksproduktionen ingår vissa vegetabiliska produkter som används på nytt av samma jordbruksföretag i form av insatsförbrukning; detta rör i huvudsak djurfoder. I synnerhet när det gäller jordbruksgrödor kan produktionen i regionerna ofta fastställas på basis av de kvantiteter som skördats i regionerna, och dessa värderas därefter med hjälp av priser. I detta fall värderas hela produktionen, oavsett om den ska saluföras utanför branschen, säljas till andra jordbruksföretag eller användas inom samma jordbruksföretag. Därmed erhåller man direkt produktionen i varje region, i linje med det begrepp som används i EAA och REAA. De priser som används för att värdera produkter som konsumeras inom enheter kan även de bygga på regionala uppgifter, motsvarande de priser som gäller för den saluförda produktionen. Om det däremot inte finns regionala uppgifter om priserna uppstår dock ett allmänt problem med värderingen av produktionen, vilket rör såväl den saluförda (regionala) produktionen som den egna konsumtionen inom enheten. Alltså ger värderingen i REAA av produkter som konsumeras inom samma enhet upphov till samma problem som värderingen av de saluförda produkterna. Problemet är självklart ett annat om det är omöjligt att värdera kvantiteterna på regional nivå. Då är en top-down-metod som bygger på värderingar på nationell nivå vanligen den enda metod som kan användas. ( 55 )
7.57. Beträffande djur, oberoende av om de klassificeras som lager eller fasta tillgångar, ska man beakta följande element:
7.58. I vissa fall kan den indirekta metoden för att beräkna animalieproduktionen vara alltför svår att tillämpa på regional nivå. I så fall är det bättre att beräkna produktionen på grundval av en modell där fysiska uppgifter används och sedan justera dessa värden utifrån värdena i EAA.
4. Ej särskiljbara sekundära icke-jordbruksaktiviteter
7.59. Det finns olika sätt att föra in ej särskiljbara sekundära icke-jordbruksaktiviteter i REAA beroende på vilken typ av aktivitet det rör sig om. Vissa av dessa sekundära aktiviteter är ofta i hög utsträckning koncentrerade till vissa regioner, t.ex. bearbetning av jordbruksprodukter. I detta fall kan värderingen av produktionen, både vad gäller kvantiteter och priser, bygga på lokal statistik. För denna produktion är värdena i EAA i praktiken samma som i REAA. Andra fall kan däremot vara svårare. För vissa aktiviteter finns det t.ex. kanske ingen källa på regional nivå, särskilt om aktiviteterna inte från början är koncentrerade till några särskilda regioner. För andra aktiviteter tillhandahålls regionala uppgifter genom statistikundersökningar eller mikroekonomiska räkenskaper (t.ex. informationssystemet för jordbruksföretagens redovisningsuppgifter (ISJR)), men det finns inga garantier för att dessa är regionalt representativa. Vidare kan uppgifter vara gamla, och det kan saknas källor för att uppdatera dem på ett tillförlitligt sätt. Slutligen är kvalitativa indikatorer inte alltid tillgängliga på regional nivå. I samtliga dessa fall utgör värdena i EAA utgångspunkten för REAA och top-down-metoden måste ofta tillämpas.
5. Insatsförbrukning
7.60. Insatsförbrukning i REAA omfattar jordbruksprodukter som jordbruksföretagen använder, oavsett om jordbruksföretag i samma region eller olika regioner handlar direkt med produkterna eller om de hanteras av mellanhänder som kan bli, eller inte bli, ägare till produkterna innan dessa säljs vidare. Dessutom redovisas vissa jordbruksprodukter som konsumeras inom enheten även som insatsförbrukning, i huvudsak vissa grödor som används som djurfoder. Anskaffning av djur – inklusive importerade djur – får inte bokföras som insatsförbrukning.
7.61. Den första metoden för beräkning av insatsförbrukningen av jordbruksprodukter på regional nivå är att för varje produkt fastställa skillnaden mellan produktionen i REAA och den del av produktionen som är avsedd att lämna branschen. ( 56 ) Skillnaden motsvarar dock inte exakt varje regions insatsförbrukning av jordbruksprodukter, eftersom den inkluderar de jordbruksprodukter som är avsedda för insatsförbrukning i andra regioners jordbruksföretag, men däremot inte jordbruksprodukter från jordbruksföretag i andra regioner. Insatsförbrukningen måste därför justeras i linje med värdena i EAA.
7.62. Man kan även tänka sig en annan beräkningsmetod, där ISJR används som informationskälla. Med hjälp av denna källa går det att värdera insatsförbrukningen av jordbruksprodukter, oavsett om de kommer från andra jordbruksföretags försäljning eller från andra källor, t.ex. import. ISJR täcker dock inte på riktigt samma sätt de produkter som används som insatsförbrukning inom samma jordbruksföretag, och det är därför nödvändigt med justeringar. På samma sätt måste insatsförbrukningen därför justeras i linje med värdena i EAA.”
BILAGA II
PROGRAM FÖR UPPGIFTSÖVERFÖRING
För varje produktionspost (posterna 01–18, inklusive undergrupper) ska värdet till baspris samt dess komponenter (värdet till producentpris, produktsubventioner och produktskatter) överföras.
Uppgifterna för produktionskontot och fasta bruttoinvesteringar ska överföras både i löpande priser och i föregående års priser.
Alla värden ska anges i miljoner nationella valutaenheter. Arbetsinsats ska uttryckas i 1 000 årsarbetsenheter.
Uppgifterna för regionalräkenskaperna för jordbruket (REAA) ska tillhandahållas på Nuts 2-nivå och överföras endast i löpande priser.
1. Produktionskonto
|
|
Överföring avseende referensår n |
|||
a |
b |
c |
d |
||
Post |
Lista över variabler |
November år n (EAA-skattningar) |
Mars år n+1 (EAA-skattningar) |
September år n+1 (EAA-uppgifter) |
September år n+2 (REAA-uppgifter) |
01 |
SPANNMÅL (inklusive utsäde) |
X |
X |
X |
X |
01.1 |
Vete och spelt |
X |
X |
X |
X |
01.1/1 |
Vanligt vete och spelt |
— |
— |
X |
X |
01.1/2 |
Durumvete |
— |
— |
X |
X |
01.2 |
Råg och blandsäd av vete och råg |
X |
X |
X |
X |
01.3 |
Korn |
X |
X |
X |
X |
01.4 |
Havre och blandsäd |
X |
X |
X |
X |
01.5 |
Majskorn |
X |
X |
X |
X |
01.6 |
Ris |
X |
X |
X |
X |
01.7 |
Annan spannmål |
X |
X |
X |
X |
02 |
INDUSTRIGRÖDOR |
X |
X |
X |
X |
02.1 |
Oljeväxtfrön och oljehaltiga frukter (inklusive utsäde) |
X |
X |
X |
X |
02.1/1 |
Rapsfrön och rybsfrön |
— |
— |
X |
X |
02.1/2 |
Solrosfrön |
— |
— |
X |
X |
02.1/3 |
Sojabönor |
— |
— |
X |
X |
02.1/4 |
Andra oljeväxtfrön och oljehaltiga frukter |
— |
— |
X |
X |
02.2 |
Proteingrödor (inklusive utsäde) |
X |
X |
X |
X |
02.3 |
Råtobak |
X |
X |
X |
X |
02.4 |
Sockerbetor |
X |
X |
X |
X |
02.5 |
Andra industrigrödor |
X |
X |
X |
X |
02.5/1 |
Spånadsväxter |
— |
— |
X |
— |
02.5/2 |
Humle |
— |
— |
X |
— |
02.5/3 |
Andra industrigrödor: övriga |
— |
— |
X |
— |
03 |
FODERVÄXTER |
X |
X |
X |
X |
03.1 |
Fodermajs |
— |
— |
X |
X |
03.2 |
Foderrotfrukter (inklusive foderbetor) |
— |
— |
X |
X |
03.3 |
Andra foderväxter |
— |
— |
X |
X |
04 |
KÖKS- OCH PLANTSKOLEVÄXTER |
X |
X |
X |
X |
04.1 |
Färska grönsaker |
X |
X |
X |
X |
04.1/1 |
Blomkål |
— |
— |
X |
— |
04.1/2 |
Tomater |
— |
— |
X |
— |
04.1/3 |
Andra färska grönsaker |
— |
— |
X |
— |
04.2 |
Blommor och växter |
X |
X |
X |
X |
04.2/1 |
Plantskoleväxter |
— |
— |
X |
— |
04.2/2 |
Blommor och växter för prydnadsändamål (inklusive julgranar) |
— |
— |
X |
— |
04.2/3 |
Planteringar |
— |
— |
X |
— |
05 |
POTATIS (inklusive utsäde) |
X |
X |
X |
X |
06 |
FRUKT |
X |
X |
X |
X |
06.1 |
Färsk frukt |
X |
X |
X |
X |
06.1/1 |
Äpplen |
— |
— |
X |
— |
06.1/2 |
Päron |
— |
— |
X |
— |
06.1/3 |
Persikor |
— |
— |
X |
— |
06.1/4 |
Annan färsk frukt |
— |
— |
X |
— |
06.2 |
Citrusfrukter |
X |
X |
X |
X |
06.2/1 |
Apelsiner |
— |
— |
X |
— |
06.2/2 |
Mandariner |
— |
— |
X |
— |
06.2/3 |
Citroner |
— |
— |
X |
— |
06.2/4 |
Andra citrusfrukter |
— |
— |
X |
— |
06.3 |
Tropiska frukter |
X |
X |
X |
X |
06.4 |
Druvor |
X |
X |
X |
X |
06.4/1 |
Bordsdruvor |
— |
— |
X |
— |
06.4/2 |
Andra druvor |
— |
— |
X |
— |
06.5 |
Oliver |
X |
X |
X |
X |
06.5/1 |
Bordsoliver |
— |
— |
X |
— |
06.5/2 |
Andra oliver |
— |
— |
X |
— |
07 |
VIN |
X |
X |
X |
X |
07.1 |
Bordsvin |
— |
— |
X |
— |
07.2 |
Kvalitetsvin |
— |
— |
X |
— |
08 |
OLIVOLJA |
X |
X |
X |
X |
09 |
ANDRA VÄXTER OCH VEGETABILISKA PRODUKTER |
X |
X |
X |
X |
09.1 |
Vegetabiliska flätmaterial |
— |
— |
X |
— |
09.2 |
Utsäde |
— |
— |
X |
— |
09.3 |
Andra växter och vegetabiliska produkter: övriga |
— |
— |
X |
— |
10 |
VEGETABILIEPRODUKTION (01–09) |
X |
X |
X |
X |
11 |
DJUR |
X |
X |
X |
X |
11.1 |
Nötkreatur |
X |
X |
X |
X |
11.2 |
Svin |
X |
X |
X |
X |
11.3 |
Hästar och åsnor |
X |
X |
X |
X |
11.4 |
Får och getter |
X |
X |
X |
X |
11.5 |
Fjäderfä |
X |
X |
X |
X |
11.6 |
Andra djur |
X |
X |
X |
X |
12 |
ANIMALISKA PRODUKTER |
X |
X |
X |
X |
12.1 |
Mjölk |
X |
X |
X |
X |
12.2 |
Ägg |
X |
X |
X |
X |
12.3 |
Andra animaliska produkter |
X |
X |
X |
X |
12.3/1 |
Obehandlad ull |
— |
— |
X |
— |
12.3/2 |
Silkeskokonger |
— |
— |
X |
— |
12.3/3 |
Andra animaliska produkter: övriga |
— |
— |
X |
— |
13 |
ANIMALIEPRODUKTION (11+12) |
X |
X |
X |
X |
14 |
PRODUKTION AV JORDBRUKSVAROR (10+13) |
X |
X |
X |
X |
15 |
PRODUKTION AV JORDBRUKSTJÄNSTER |
X |
X |
X |
X |
15.1 |
Jordbrukstjänster |
— |
— |
X |
— |
15.2 |
Försäljning av mjölkkvoter |
— |
— |
X |
— |
16 |
JORDBRUKETS PRODUKTION (14+15) |
X |
X |
X |
X |
17 |
SEKUNDÄRA ICKE-JORDBRUKSAKTIVITETER (EJ SÄRSKILJBARA) |
X |
X |
X |
X |
17.1 |
Bearbetning av jordbruksprodukter |
X |
X |
X |
X |
17.2 |
Andra sekundära ej särskiljbara aktiviteter (varor och tjänster) |
X |
X |
X |
X |
18 |
JORDBRUKSSEKTORNS PRODUKTION (16+17) |
X |
X |
X |
X |
19 |
TOTAL INSATSFÖRBRUKNING |
X |
X |
X |
X |
19.01 |
Utsäde och förökningsmaterial |
X |
X |
X |
X |
19.02 |
Energi; smörjmedel |
X |
X |
X |
X |
19.02/1 |
— Elektricitet |
— |
— |
X |
— |
19.02/2 |
— Gas |
— |
— |
X |
— |
19.02/3 |
— Andra bränslen och drivmedel |
— |
— |
X |
— |
19.02/4 |
— Andra |
— |
— |
X |
— |
19.03 |
Gödnings- och jordförbättringsmedel |
X |
X |
X |
X |
19.04 |
Växtskyddsmedel och bekämpningsmedel |
X |
X |
X |
X |
19.05 |
Veterinärkostnader |
X |
X |
X |
X |
19.06 |
Djurfoder |
X |
X |
X |
X |
19.06/1 |
— Djurfoder som köps in från andra jordbruksföretag |
X |
X |
X |
X |
19.06/2 |
— Djurfoder som köps in från enheter utanför jordbrukssektorn |
X |
X |
X |
X |
19.06/3 |
— Djurfoder som produceras och konsumeras av samma jordbruksföretag |
X |
X |
X |
X |
19.07 |
Underhåll av utrustning |
X |
X |
X |
X |
19.08 |
Underhåll av byggnader |
X |
X |
X |
X |
19.09 |
Jordbrukstjänster |
X |
X |
X |
X |
19.10 |
Indirekt mätta finansiella förmedlingstjänster (FISIM) |
X |
X |
X |
X |
19.11 |
Andra varor och tjänster |
X |
X |
X |
X |
20 |
FÖRÄDLINGSVÄRDE BRUTTO TILL BASPRISER (18-19) |
X |
X |
X |
X |
21 |
KAPITALFÖRSLITNING |
X |
X |
X |
X |
21.1 |
Utrustning |
— |
— |
X |
— |
21.2 |
Byggnader |
— |
— |
X |
— |
21.3 |
Planteringar |
— |
— |
X |
— |
21.4 |
Övrigt |
— |
— |
X |
— |
22 |
FÖRÄDLINGSVÄRDE NETTO TILL BASPRISER (20-21) |
X |
X |
X |
X |
2. Konto för inkomstbildning
|
|
Överföring avseende referensår n |
|||
a |
b |
c |
d |
||
Post |
Lista över variabler |
November år n (EAA-skattningar) |
Mars år n+1 (EAA-skattningar) |
September år n+1 (EAA-uppgifter) |
September år n+2 (REAA-uppgifter) |
23 |
LÖNER OCH KOLLEKTIVA AVGIFTER |
X |
X |
X |
X |
24 |
ÖVRIGA PRODUKTIONSSKATTER |
X |
X |
X |
X |
25 |
ÖVRIGA PRODUKTIONSSUBVENTIONER |
X |
X |
X |
X |
26 |
FAKTORINKOMST (22-24+25) |
X |
X |
X |
X |
27 |
DRIFTSÖVERSKOTT/SAMMANSATT FÖRVÄRVSINKOMST (22-23-24+25) |
X |
X |
X |
X |
3. Konto för företagsinkomst
|
|
Överföring avseende referensår n |
|||
a |
b |
c |
d |
||
Post |
Lista över variabler |
November år n (EAA-skattningar) |
Mars år n+1 (EAA-skattningar) |
September år n+1 (EAA-uppgifter) |
September år n+2 (REAA-uppgifter) |
28 |
ARRENDE- OCH HYRESKOSTNADER |
X |
X |
X |
X |
29 |
RÄNTEKOSTNADER |
X |
X |
X |
X |
30 |
RÄNTEINTÄKTER |
X |
X |
X |
X |
31 |
FÖRETAGSINKOMST (27-28-29+30) |
X |
X |
X |
X |
4. Poster i kapitalkontot
|
|
Överföring avseende referensår n |
|||
a |
b |
c |
d |
||
Post |
Lista över variabler |
November år n (EAA-skattningar) |
Mars år n+1 (EAA-skattningar) |
September år n+1 (EAA-uppgifter) |
September år n+2 (REAA-uppgifter) |
32 |
FASTA BRUTTOINVESTERINGAR I JORDBRUKSPRODUKTER |
— |
— |
X |
X |
32.1 |
Fasta bruttoinvesteringar i planteringar |
— |
— |
X |
— |
32.2 |
Fasta bruttoinvesteringar i djur |
— |
— |
X |
— |
33 |
FASTA BRUTTOINVESTERINGAR I ICKE-JORDBRUKSPRODUKTER |
— |
— |
X |
X |
33.1 |
Fasta bruttoinvesteringar i utrustning |
— |
— |
X |
— |
33.2 |
Fasta bruttoinvesteringar i byggnader |
— |
— |
X |
— |
33.3 |
Andra fasta bruttoinvesteringar |
— |
— |
X |
— |
34 |
FASTA BRUTTOINVESTERINGAR (UTAN AVDRAGSGILL MERVÄRDESSKATT) (32+33) |
— |
— |
X |
X |
35 |
FASTA NETTOINVESTERINGAR (UTAN AVDRAGSGILL MERVÄRDESSKATT) (34-21) |
— |
— |
X |
X |
36 |
LAGERINVESTERINGAR |
— |
— |
X |
X |
37 |
KAPITALTRANSFERERINGAR |
— |
— |
X |
X |
37.1 |
Investeringsbidrag |
— |
— |
X |
— |
37.2 |
Andra kapitaltransfereringar |
— |
— |
X |
— |
5. Arbetsinsats i jordbruket
|
|
Överföring avseende referensår n |
||
a |
b |
c |
||
Post |
Lista över variabler |
November år n (EAA-skattningar) |
Mars år n+1 (EAA-skattningar) |
September år n+1 (EAA-uppgifter) |
38 |
TOTAL ARBETSINSATS I JORDBRUKET |
X |
X |
X |
38.1 |
Oavlönat arbete i jordbruket |
X |
X |
X |
38.2 |
Avlönat arbete i jordbruket |
X |
X |
X |
( 1 ) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 223/2009 av den 11 mars 2009 om europeisk statistik och om upphävande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG, Euratom) nr 1101/2008 om utlämnande av insynsskyddade statistiska uppgifter till Europeiska gemenskapernas statistikkontor, rådets förordning (EG) nr 322/97 om gemenskapsstatistik och rådets beslut 89/382/EEG, Euratom om inrättande av en kommitté för Europeiska gemenskapernas statistiska program (EUT L 87, 31.3.2009, s. 164).
( 2 ) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1059/2003 av den 26 maj 2003 om inrättande av en gemensam nomenklatur för statistiska territoriella enheter (NUTS) (EUT L 154, 21.6.2003, s. 1).
( 3 ) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1367/2006 av den 6 september 2006 om tillämpning av bestämmelserna i Århuskonventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor på unionens institutioner och organ (EUT L 264, 25.9.2006, s. 13).
( 4 ) Europeiska national- och regionalräkenskapssystemet ENS 2010, Luxemburg 2013.
►M6 ( 5 ) System of National Accounts, 2008. Utgiven i samarbete mellan FN, Europeiska kommissionen, Internationella valutafonden, OECD och Världsbanken. ◄
( 6 ) Det bör framhållas att även om ENS i första hand behandlar lokala verksamhetsenheter, så är det den homogena produktionsenheten som lämpar sig bäst för en analys av produktionsprocessen. Denna enhet används för input-output-analys, eftersom den motsvarar exakt en typ av aktivitet. De institutionella enheterna delas upp i samma antal homogena produktionsenheter som det finns aktiviteter (frånsett hjälpaktiviteter). Genom att man grupperar dessa homogena produktionsenheter kan ekonomin delas in i ”rena” (homogena) branscher. Homogena produktionsenheter kan vanligen inte observeras direkt. De homogena branschernas räkenskaper kan därför inte sammanställas genom gruppering av homogena produktionsenheter. I ENS behandlas en metod för att sammanställa dessa räkenskaper. Denna metod innebär att sekundärprodukter och branschernas respektive kostnader allokeras till lämpliga homogena branscher (se ENS 2010, 2.153–2.156, 9.52–9.63).
( 7 ) Dessa är små enheter som producerar för egen förbrukning, och inte för försäljning, och som bedriver jordbruk utan att vara ekonomiskt beroende av denna verksamhet.
( 8 ) Vissa sekundära aktiviteter anses alltid kunna avgränsas från själva jordbruksaktiviteten, t.ex. fastighetsförmedling.
( 9 ) ►M3 ISIC Rev. 4 ◄ : International Standard Industrial Classification of all Economic Activities, FN.
( 10 ) Se även ”Innehållsbeskrivningar” i Eurostat: Nace rev. 2, Statistisk näringsgrensindelning i Europeiska gemenskapen, ämnesområde 2, serie E, Luxemburg, 2007.
( 11 ) Anledningen till detta undantag från den generella regeln är att en betydande andel av utsädet här erhålls från den vanliga skörden av motsvarande spannmål, oljeväxtfrön, proteingrödor eller potatis, medan det i andra fall produceras av specialiserade företag.
( 12 ) Se introduktionen till Nace rev. 2, Statistisk näringsgrensindelning i Europeiska gemenskapen, ämnesområde 2, serie E, Luxemburg, 2007.
( 13 ) En biprodukt är en produkt som är tekniskt knuten till produktionen av andra produkter. Det finns särskilda biprodukter som uteslutande är knutna till andra produkter i en och samma grupp men inte produceras inom någon annan grupp, medan vanliga biprodukter är knutna till produktionen av andra produkter som kan höra till flera olika produktionsgrupper.
( 14 ) Till skillnad från maskinpooler där maskiner och utrustning vanligtvis ägs av de enskilda jordbruksföretagen ägs de här gemensamt av kooperativet.
( 15 ) I fråga om tidpunkt för bokföring av lager, se punkterna 2.029.-2.031.
►M6 ( 16 ) FAO (1996) System of economic accounts for food and agriculture, FN, Rom. ◄
( 17 ) Produktionen av dessa djur beräknas genom att man lägger samman egenregiproduktion av fasta realkapitalvaror (= införande i lager minus avyttring av tillgångar) och försäljning (= avyttring).
( 18 ) När handeln värderas skall kostnader för överföring av äganderätten (handels- och transportmarginaler) bokföras under värdet för anskaffning. Vid handel mellan inhemska företag tar försäljning och köp ut varandra, frånsett kostnaderna för överföring av äganderätten, som tillräknas produktionsvärdet som ”negativ försäljning”.
( 19 ) Samma behandling tillämpas för andra jordbruksprodukter klassificerade som lager.
( 20 ) Detta är vanligtvis fallet om produktionen stimuleras - eller till och med möjliggörs - genom arbetsgivarens utgift.
( 21 ) Finansiell leasing skiljer sig från vanlig uthyrning genom att de risker och ersättningar som är förbundna med ägarskap överförs från uthyraren till hyrestagaren (den som använder tillgången) i praktiken, men inte formellt. Vid registreringen i ENS beaktas den ekonomiska verkligheten bakom finansiell leasing, vilket innebär att uthyraren tillhandahåller ett lån som gör det möjligt för hyrestagaren att köpa en varaktig vara, till vilken hyrestagaren i praktiken blir ägare. Finansiell leasing ses därför som ett sätt att finansiera en investering.
( 22 ) Denna metod innebär att kostnader i samband med handel mellan enheter med djur klassificerade som fasta tillgångar skall bokföras som köparens fasta bruttoinvesteringar.
( 23 ) Avverkningen av planteringen och försäljningen av timret är i så fall en aktivitet som skall höra till skogsbruket.
( 24 ) Observera att kostnaden för avverkningstjänsten, som eventuellt faktureras av ett avverkningsföretag, skall bokföras som insatsförbrukning av en tjänst.
( 25 ) När försäljning av djur avsedda för slakt (som utförs av slakterier eller av uppfödaren själv, inklusive försäljning till icke-jordbruksenheter för annan ekonomisk användning än slakt) bokförs som avyttring av fasta tillgångar, innebär detta en förenkling av sättet att bokföra avyttring av fasta tillgångar, vars ekonomiska användning har ändrats. Djur som tidigare klassificerades som fasta tillgångar omvandlas till lager genom att bokföras i flödet ”Andra volymförändringar” (se punkt 2.136.) som bokförs i kontot för andra förändringar i tillgångarna. Djuren säljs endast i form av lager och försäljningen utgör alltså ett uttag ur lager och inte en avyttring av tillgångar.
( 26 ) Under förutsättning att köp och försäljning sker under samma räkenskapsår. Annars bokförs det som avyttring (under det räkenskapsår som försäljningen sker) och förvärv (under det räkenskapsår som köpet sker).
( 27 ) Inklusive slakt för egen slutlig konsumtion eller in natura-betalning.
( 28 ) Handel med avelsdjur mellan jordbruksföretag bokförs inte i räkenskaperna. Samma sak gäller om handeln sker via ombud (under förutsättning att köp och försäljning sker under samma räkenskapsår). Kostnaderna för ägarbyte (förmedlingsavgifter, handelsmarginaler, transportkostnader etc.) skall medräknas i värdet av de fasta bruttoinvesteringarna i djur.
( 29 ) I 2008 SNA (10.94) anser man, till skillnad från i ENS 2010 (3.140), att kapitalförslitning ska beräknas för djur.
( 30 ) Det går bra att använda sig av andra metoder som leder till likvärdiga resultat.
( 31 ) Denna avräkning motsvarar det teoretiska fallet där import av stamdjur bokförs som förvärv under fasta bruttoinvesteringar. I praktiken utgår man emellertid från att alla levande djur som importeras av jordbruket skall bokföras som lagerinvestering (se punkt 2.205.).
( 32 ) Med andra volymförändringar avses i allmänhet lager av varor som förstörs till följd av extraordinära händelser (t.ex. naturkatastrofer). Återkommande förluster ingår i uttag av lager.
( 33 ) Produktionen delas här upp i försäljning (och andra användningar) och lagerinvestering.
( 34 ) Liknande resultat kan uppnås genom att försäljningen bokförs på halvårsbasis och produktionen från referensåret n beräknas genom summering av försäljningen från det andra halvåret under år n och från det första halvåret under år n+1.
( 35 ) Denna kategori omfattar inte de ersättningar som främst är till arbetsgivarens fördel. Dessa ingår i insatsförbrukningen (se punkt 2.108.e).
( 36 ) De jordbruksprodukter som ges till de anställda är produktion från jordbruksbranschen.
( 37 ) Boendetjänster behandlas som särskiljbar icke-jordbruksaktivitet, vilket medför att de bara förekommer som lön och kollektiva avgifter och i form av en minskning av jordbrukets driftsöverskott. Om de hade utgjort en ej särskiljbar icke-jordbruksaktivitet, skulle de ha redovisats som en komponent i produktionen och som en form av lön och kollektiva avgifter.
( 38 ) De motsvarar framför allt de löner som arbetsgivarna provisoriskt fortsätter att betala till de anställda vid sjukdom, moderskap, arbetsskada, invaliditet eller uppsägning, förutsatt att beloppen i fråga kan särskiljas.
( 39 ) Omsättning är den mest betydelsefulla beskattningsbara posten. Alla länder i gemenskapen beskattar omsättning i form av en mervärdesskatt. Skattesatsen varierar från ett land till ett annat och till och med inom ett visst land. I allmänhet är skattesatsen på jordbruksprodukter lägre än den normala skattesatsen.
( 40 ) Schablonmomssatsen varierar efter produkttyp och försäljningskanal.
( 41 ) De skillnader som finns mellan medlemsstaternas momssystem leder ibland till situationer som gör att den moms som jordbrukaren betalt inte kan återbetalas eller kompenseras. I dessa fall motsvarar dessa momsbetalningar i) ej avdragsgill moms, som motsvarar den moms som betalats vid inköp och som jordbrukarna - oavsett vilket system de omfattas av - inte kan dra av från den fakturerade momsen på inköpen och för vilken det alltså inte utgår någon kompensation ii) och/eller moms som inte nämnts ovan under i) och som betalas vid inköp för vilka de jordbrukare som omfattas av system med schablonberäknad moms inte blivit helt kompenserade via försäljningspriset eller via återbetalning.
( 42 ) Subventioner av jordbruksprodukter som betalas till jordbruksproducenter omfattar alla bidrag i form av underskottsersättning (dvs. när den offentliga sektorn betalar skillnaden mellan produkternas genomsnittliga marknadspriser och garantipriserna till producenterna av jordbruksprodukterna).
( 43 ) Ett viktigt exempel är subventioner som utbetalas till skadeförsäkringsbolag, vilket gör det möjligt för dessa bolag att ta ut lägre (brutto)premier från försäkringstagarna (t.ex. jordbruksföretag som tecknar en försäkring mot hagel-, frostskador etc.). Eftersom dessa subventioner är produktsubventioner, där försäkringstjänsten är själva produkten, bokförs de inte i försäkringstagarens konto för inkomstbildning (och därför inte heller i EAA i ovanstående exempel). Dessa subventioner bidrar emellertid till att minska kostnaderna (för försäkringstagaren) när det gäller försäkringstjänster, vilket återspeglas i produktionskontot (genom lägre insatsförbrukning för försäkringstagaren, se punkt 2.108.g.).
►M6 ( 44 ) Men om ett bidrag syftar till att finansiera både skuldamorteringen och räntebetalningen på det lånade kapitalet och om det inte är möjligt att skilja dessa två beståndsdelar åt, ska hela bidraget behandlas som ett investeringsbidrag i räkenskaperna. ◄
( 45 ) Räntan att erhålla motsvarar ”förutbetalda utgifter och obetalda inkomster” (F.8) i kontot för finansiella transaktioner.
( 46 ) Det bör noteras att mottagna arrenden inte är relevanta för EAA på grund av att branschbegreppet används (se punkt 1.44.).
►M6 ( 47 ) I ►M6 ENS 2010 ◄ föreslår man att hela beloppet skall bokföras som markarrende när markvärdet kan antas vara högre än värdet av byggnaderna och som hyra för byggnaderna i det motsatta fallet. ◄
( 48 ) Inklusive avsättning för förlust av materiella fasta tillgångar genom oförutsedda skador, vilka man kan försäkra sig mot. Det värde som skall anges för dessa avsättningar är värdet av de nettopremier som betalas för de försäkrade fasta tillgångarna.
( 49 ) För att deltidsarbete och säsongsarbete skall ingå, mäts sysselsättningen i jordbruket eller förändringar i denna i årsverken (för mer information, se kapitel IV). Man skiljer mellan oavlönade årsverken och avlönade årsverken, vilka tillsammans utgör det totala antalet årsverken.
( 50 ) Detta inkomstmått motsvarar det tidigare måttet ”nettoinkomst av familjearbetskraftens jordbruksaktivitet inom enmansföretag”.
►M6 ( 51 ) Detta hindrar inte att det kan finnas omständigheter som gör det lämpligt att eliminera diskrepanser så att man kan förbättra uppgifternas övergripande konsistens. ◄
( 52 ) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1059/2003 av den 26 maj 2003 om inrättande av en gemensam nomenklatur för statistiska territoriella enheter (NUTS) (EUT L 154, 21.6.2003, s. 1).
( 53 ) Så länge motsvarande försäljning och köp sker under samma räkenskapsperiod.
( 54 ) Anskaffning av djur ska aldrig bokföras som insatsförbrukning (det är i princip en anskaffning av varor i arbete, se punkt 2.067) och beräkningen av animalieproduktionen kan endast göras indirekt, baserat på försäljning, fasta bruttoinvesteringar och lagerinvesteringar.
( 55 ) I enlighet med den metod som används ska konsumtion inom enheten justeras till EAA-värdena.
( 56 ) Importerade jordbruksprodukter (utom djur) är undantagna.