EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 62002TJ0297
Sammanfattning av domen
Sammanfattning av domen
Mål T-297/02
ACEA SpA
mot
Europeiska gemenskapernas kommission
”Statligt stöd — Ordning enligt vilken italienska myndigheter har beviljat vissa allmännyttiga företag stöd i form av skattebefrielser och lån med reducerade räntesatser — Beslut att förklara stöden oförenliga med den gemensamma marknaden — Talan om ogiltigförklaring — Personligen berörd — Upptagande till sakprövning — Befintligt stöd eller nytt stöd — Artikel 87.3 c EG”
Förstainstansrättens dom (åttonde avdelningen i utökad sammansättning) av den 11 juni 2009 II ‐ 1687
Sammanfattning av domen
Talan om ogiltigförklaring – Fysiska eller juridiska personer – Rättsakter som berör dem direkt och personligen – Kommissionsbeslut som förbjuder en stödordning till förmån för en viss sektor
(Artikel 230.4 EG)
Stöd som ges av en medlemsstat – Kommissionens undersökning – Undersökning av en stödordning i sin helhet – Tillåtet
(Artikel 88 EG)
Stöd som ges av en medlemsstat – Inverkan på handeln mellan medlemsstaterna – Skadlig inverkan på konkurrensen – Bedömningskriterier
(Artikel 87.1 EG)
Stöd som ges av en medlemsstat – Befintligt stöd och nytt stöd – Kvalificering som nytt stöd (Artikel 88 EG; rådets förordning nr 659/1999, artikel 1 b i och v)
Stöd som ges av en medlemsstat – Kommissionsbeslut i vilket konstateras att en stödordning är oförenlig med den gemensamma marknaden – Skyldighet att återkräva alla belopp som stödmottagarna har erhållit enligt denna ordning – Föreligger inte
(Artikel 88.2 EG)
En annan fysisk eller juridisk person än den person till vilken ett beslut riktar sig kan endast påstå sig vara personligen berörd av detta beslut om beslutet angår denne på grund av vissa egenskaper som är utmärkande för denna person eller på grund av en faktisk situation som särskiljer denna person från alla andra personer och därigenom försätter personen i fråga i en ställning som motsvarar den som gäller för en person till vilken ett beslut riktar sig.
Ett företag kan i princip inte väcka talan om ogiltigförklaring av ett beslut av kommissionen att förbjuda en stödordning till förmån för en viss sektor om det enbart berörs av detta beslut på grund av att det är verksamt inom sektorn i fråga och eventuellt kan erhålla stöd enligt nämnda stödordning. Med avseende på ett sådant företag framstår nämligen ett sådant beslut som en åtgärd med allmän giltighet som är tillämplig på objektivt bestämda situationer och medför rättsverkningar för en allmänt och abstrakt angiven personkrets.
Ett företag som inte enbart berörs av beslutet i fråga i egenskap av företag inom den aktuella sektorn, vilket kunde komma i fråga för den berörda stödordningen, utan även i egenskap av stödmottagare som verkligen hade beviljats ett individuellt stöd i enlighet med denna stödordning och vilket kommissionen hade beslutat skulle återbetalas, är nämligen personligen berört av beslutet och dess talan mot detta kan således tas upp till sakprövning.
(se punkterna 42–44)
När det gäller en stödordning kan kommissionen begränsa sig till att granska den ifrågavarande stödordningens allmänna och abstrakta särdrag, och den är inte skyldig att undersöka varje enskild tillämpning av stödordningen för att pröva om den innebär stöd.
När det är fråga om en enda stödordning som omfattar en mängd sektorer och inte olika stödordningar som är indelade efter verksamhet eller relevant marknad är kommissionen inte skyldig att ta hänsyn till varje slags verksamhet eller marknad för att bedöma verkningarna av den ifrågavarande ordningen. Kommissionen är inte heller skyldig att granska en stödordning och samtidigt bedöma tillämpningen av stödordningen i enskilda fall, i synnerhet som en sådan skyldighet skulle kunna minska verkan av kommissionens granskningsbefogenhet på området för statligt stöd.
(se punkterna 62, 64 och 65)
När kommissionen bedömer om ett stöd påverkar handeln mellan medlemsstaterna och snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen behöver den inte styrka att stödet verkligen påverkar handeln mellan medlemsstaterna och snedvrider konkurrensen, utan endast pröva huruvida det kan påverka handeln mellan medlemsstaterna och snedvrida konkurrensen.
Kommissionen kan, när det gäller en stödordning, begränsa sig till att undersöka egenskaperna hos den ifrågavarande ordningen för att i beslutsskälen bedöma om ordningen på grund av de villkor som föreskrivs i denna huvudsakligen gynnar företag som deltar i handeln mellan medlemsstaterna.
Vidare kan allt stöd som lämnas till ett företag som är verksamt på den gemensamma marknaden snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna. Det finns därvid inte någon gräns eller procentsats under vilken man kan anse att handeln mellan medlemsstaterna inte påverkas. Ett relativt litet stöd eller ett relativt litet stödmottagande företag innebär inte att det omedelbart kan uteslutas att handeln mellan medlemsstaterna påverkas.
När det gäller villkoret om påverkan på handeln mellan medlemsstaterna, har det förhållandet att ett företag, som omfattats av en statlig åtgärd, är ensamt verksam på den nationella marknaden eller inom dess geografiska ursprungsområde inte någon avgörande betydelse. Handeln mellan medlemsstater påverkas av den ifrågavarande åtgärden när möjligheterna minskar för företag som är etablerade i andra medlemsstater att tillhandahålla sina tjänster på marknaden i den berörda medlemsstaten.
(se punkterna 83–86 och 96)
Det följer såväl av innehållet i som målen med bestämmelserna i artikel 88 EG att stöd som förelåg före EG-fördragets ikraftträdande och sådant stöd som rättsenligt har kunnat genomföras i enlighet med villkoren i artikel 88.3 EG ska anses utgöra befintligt stöd i den mening som avses i artikel 88.1 EG. Åtgärder som syftar till att vidta eller ändra stödåtgärder ska däremot anses utgöra nytt stöd som omfattas av anmälningsskyldigheten i artikel 88.3 EG, varvid det ska beaktas att ändringar kan avse såväl befintligt stöd som inledande planer som anmälts till kommissionen. När ändringen påverkar själva det materiella innehållet i den ursprungliga ordningen, omvandlas denna ordning till en ny stödordning. Det är emellertid inte fråga om en sådan materiell ändring när den nya beståndsdelen klart kan särskiljas från den ursprungliga ordningen.
När det gäller en stödordning som införts efter EG-fördragets ikraftträdande och som riktar sig till en specifik företagskategori som omfattar flera sektorer, kan det inte krävas av kommissionen att den ska företa en granskning sektor för sektor. Detta utesluter följaktligen inte möjligheten att vissa enskilda fall anses utgöra befintliga stöd.
(se punkterna 113, 117 och 127)
Upphävande av ett olagligt stöd genom återkrav, inklusive ränta, är den logiska följden av ett fastställande av att stödet inte är förenligt med den gemensamma marknaden. Detta gäller såväl individuellt stöd som stöd som utbetalats inom ramen för en stödordning.
En allmän och abstrakt granskning av en stödordning hindrar emellertid inte att det stödbelopp som beviljats inom ramen för denna ordning i ett enskilt fall faller utanför förbudet i artikel 87.1 EG, exempelvis på grund av att ett individuellt beviljat stöd omfattas av de minimis-reglerna.
När kommissionen genom ett beslut förklarar att ett stöd är oförenligt med den gemensamma marknaden är de nationella myndigheternas roll visserligen endast att verkställa kommissionens beslut, och myndigheterna har i detta avseende inte något utrymme för skönsmässig bedömning. Detta hindrar inte att de nationella myndigheterna, vid verkställandet av nämnda beslut, kan beakta dessa förbehåll. Kommissionen beslutar således endast om återkrav av stöd i den mening som avses i artikel 87 EG och inte om återkrav av sådana belopp som, trots att de har utbetalats inom ramen för den aktuella ordningen, inte utgör stöd, utgör befintligt stöd eller utgör stöd som är förenligt med den gemensamma marknaden enligt en förordning om gruppundantag, enligt de minimis-reglerna eller enligt ett annat kommissionsbeslut.
Den nationella domstolen är behörig att tolka begreppen stöd och befintligt stöd och kan uttala sig om eventuella särskilda omständigheter som ska beaktas i ett visst fall, i förekommande fall genom att begära förhandsavgörande från EG-domstolen.
(se punkterna 159–163)