This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52014DC0388
COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL Concerning a consultation on Fishing Opportunities for 2015 under the Common Fisheries Policy
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET om ett samråd om fiskemöjligheter för 2015 inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET om ett samråd om fiskemöjligheter för 2015 inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken
/* COM/2014/0388 final */
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET om ett samråd om fiskemöjligheter för 2015 inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken /* COM/2014/0388 final */
MEDDELANDE
FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET om
ett samråd om fiskemöjligheter för 2015 inom ramen för den gemensamma
fiskeripolitiken Inledning Fiskemöjligheter
för 2015 kommer för första gången att fastställas inom ramen för den nya gemensamma
fiskeripolitiken[1].
Fiskemöjligheter ska fastställas så att de bidrar till målen för den nya
gemensamma fiskeripolitiken. Om fiskemöjligheter fastställs med hänsyn till det
maximala hållbara uttaget (MSY) bör detta, tillsammans med övriga styrmedel i
den nya gemensamma fiskeripolitiken, sörja för ett fiske som är långsiktigt hållbart
för miljön och som konsekvent förvaltas för att uppnå positiva ekonomiska,
sociala och sysselsättningsrelaterade effekter, samt bidra till
livsmedelsförsörjningen. Fiskemöjligheterna
ska fastställas i enlighet med artikel 2.2 i förordningen om den gemensamma
fiskeripolitiken och målet ska vara att fiskbestånden efterhand ska återhämta
sig och ligga ovanför biomassanivåer som möjliggör ett maximalt hållbart uttag.
Målet om ett maximalt hållbart uttag ska, där så är möjligt, uppnås 2015 eller i
gradvis stigande grad för alla fiskbestånd senast 2020. Detta mål kommer även
att bidra till att senast 2020 uppnå den goda miljöstatus som föreskrivs i ramdirektivet
om en marin strategi[2] och i
förordningen om den gemensamma fiskeripolitiken. För att uppnå
detta mål ska utgångspunkten för kommissionens förslag vara att fiskeflottornas
inverkan på fiskbestånden (fiskeridödligheten) snarast möjligt ska ligga på nivåer
som gör det möjligt för bestånden att återhämta sig till biomassanivåer som möjliggör
ett maximalt hållbart uttag. När detta har uppnåtts ska kommissionen i lämpliga
fall föreslå åtgärder som möjliggör ytterligare återhämtning. År 2015 kommer
även att vara det år då landningsskyldigheterna för vissa fisken[3]
börjar gälla. Fiskemöjligheter för bestånd som omfattas av
landningsskyldigheten ska fastställas med beaktande av den ändring som innebär
att fiskemöjligheterna fastställs för att återspegla fångster i stället för landningar[4],
under förutsättning att detta inte äventyrar målet om ett maximalt hållbart
uttag eller leder till ökad fiskeridödlighet. Kommissionen
kommer att basera sina förslag till fiskemöjligheter på bästa tänkbara
vetenskapliga rekommendationer från Internationella havsforskningsrådet (Ices)
och Vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskenäringen (STECF)
om hur ett maximalt hållbart uttag kan uppnås. När det gäller bestånd för vilka
det inte finns några sådana rekommendationer kommer kommissionens förslag att
baseras på en försiktighetsansats i enlighet med artikel 2.2 i förordningen om
den gemensamma fiskeripolitiken. Ices har på kommissionens begäran utfärdat en
rekommendation om en ram för utvärdering av god miljöstatus för kommersiellt nyttjade
fisk- och skaldjursbestånd (Deskriptor 3 i ramdirektivet om en marin strategi)[5]. Mer måste göras för att visa hur ett
maximalt hållbart uttag bidrar till att uppnå en god miljöstatus och därmed ett
samstämmigt genomförande av den gemensamma fiskeripolitiken och ramdirektivet
om en marin strategi. I detta
meddelande fastställs principerna för kommissionens förslag om fiskemöjligheter
för 2015[6].
Berörda parter uppmanas inkomma med synpunkter till kommissionen senast den 30 september
2014. I artikel 50 i förordningen
om den gemensamma fiskeripolitiken fastställs att kommissionen ska rapportera
årligen till Europaparlamentet och rådet om utvecklingen mot ett maximalt
hållbart uttag och om situationen när det gäller fiskbestånd. Detta meddelande
syftar även till att ge denna information. Den nya gemensamma fiskeripolitiken och förslag om
totala tillåtna fångstmängder (TAC:er) 2015 Förvaltning enligt fleråriga planer Enligt den nya
gemensamma fiskeripolitiken ska fleråriga planer införas. En interinstitutionell
arbetsgrupp inrättades för att lösa dödläget mellan institutionerna och underlätta
utarbetandet och införandet av fleråriga planer inom ramen för den nya
gemensamma fiskeripolitiken. Arbetsgruppen avslutade sitt arbete i april 2014
och rapporterade till EU-institutionerna. Rapporten
baseras på bestämmelserna om fleråriga planer i den nya gemensamma
fiskeripolitiken. Planerna ska utgöra en fast och långsiktig ram för
förvaltningen och sörja för ett hållbart fiske med en hög och stabil avkastning
för fiskerinäringen. De ska utgå från ett ekosystembaserat synsätt när det
gäller fiskeriförvaltning genom att minimera fiskets negativa inverkan på det
marina ekosystemet. Målet om ett maximalt hållbart uttag och tidsfristerna för
att uppnå detta mål ska vara ett centralt inslag i planerna och uttryckas som
ett intervall, samt inkludera referenspunkter för bevarande. Beslut som fattas på
grundval av dessa planer ska beakta bästa tillgängliga vetenskapliga rekommendationer.
Planerna bör skapa ett visst handlingsutrymme när det gäller de årliga besluten
om fiskemöjligheter. De bör, om nödvändigt, tillåta att alternativa
bevarandeåtgärder vidtas beträffande vissa bestånd, vilket ska vara en fråga
för regionaliseringsförfarandet. När det gäller blandfiske bör planerna ange
vilka arter som driver fisket och sörja för att alla bestånd förvaltas på ett
sätt som är förenligt med målet om ett maximalt hållbart uttag. Kommissionen
kommer att snarast möjligt lägga fram förslag till fleråriga planer på grundval
av denna rapport och analysera om befintliga förslag till planer måste justeras
till följd av nya vetenskapliga rekommendationer. Kommissionen överväger även
att lägga fram nya förslag till planer som ska ersätta befintliga
återhämtnings- eller förvaltningsplaner som har uppnått sina mål eller måste
ersättas för att anpassas till den nya gemensamma fiskeripolitiken. Bestånd för vilka en bedömning om maximalt hållbart
uttag (MSY) har gjorts Den gemensamma
fiskeripolitiken har som mål att utnyttjandet om möjligt ska motsvara maximalt
hållbart uttag år 2015. Kommissionen tänker därför föreslå totala tillåtna
fångstmängder (TAC:er) som är förenliga med ett maximalt hållbart uttag 2015
för den växande grupp av bestånd för vilka en fullständig bedömning och
uppskattning av det maximala hållbara uttaget har gjorts. I de senaste
bedömningarna omfattade denna grupp 46 bestånd av stort intresse för EU i
Nordostatlanten och Östersjön (se nedan och bilaga I). Uppgifter för de tre senaste
åren för Medelhavet och Svarta havet har beaktats, men det är okänt hur många
bestånd i detta område som inte har bedömts. Att uppnå målet
om maximalt hållbart uttag senare än 2015 (dock senast 2020) är bara
acceptabelt om ett uppnående av detta mål 2015 allvarligt skulle äventyra de
berörda fiskeflottornas ekonomiska och sociala hållbarhet. Detta är i enlighet
med den reformerade gemensamma fiskeripolitiken. I fall där det
finns fleråriga planer som är förenliga med ett maximalt hållbart uttag kommer
kommissionen att fortsätta tillämpa dem. I fall där de befintliga planerna inte
kan tillämpas (t.ex. därför att ett annat mål än ett maximalt hållbart uttag
har uppnåtts) kommer kommissionen att anta förslag till fiskemöjligheter som
baseras på ett maximalt hållbart uttag. Att
förenkla förvaltningen är en prioritering i den nya gemensamma
fiskeripolitiken. Kommissionen kommer att granska mervärdet av förvaltning
genom begränsning av fiskeansträngningen som ett system vid sidan om TAC:er och
avskaffa förvaltningsinstrument som inte ger något mervärde när det gäller att
uppnå målen med den nya gemensamma fiskeripolitiken. När det gäller
bestånd för vilka en bedömning av det maximala hållbara uttaget har gjorts som delas
med tredjeländer eller förvaltas via regionala fiskeförvaltningsorganisationer
kommer kommissionen att försöka nå en överenskommelse med våra partner om samma
tillvägagångssätt. Andra bestånd I fall där den
vetenskapliga informationen är otillräcklig för att fastställa dessa nivåer bör
approximativa parametrar övervägas. Nedan beskrivs fem olika situationer. I
samtliga fall tänker kommissionen lägga fram förslag som baseras på
vetenskapliga rekommendationer och inte äventyrar beståndens bevarandebehov. Bestånd
för vilka det finns nödvändiga uppgifter för att fastställa närmevärden för maximalt
hållbart uttag Denna kategori
består av bestånd om vilka det finns en stor mängd uppgifter, som har
analyserats och för vilka det finns trendprognoser. I allmänhet finns det ett
närmevärde för maximalt hållbart uttag. TAC:er kommer att fastställas på ungefär
samma sätt som för bestånd som har varit föremål för en fullständig bedömning
av maximalt hållbart uttag. Kommissionen
tänker inom kort ta ställning till om kunskaperna om dessa bestånd bör och kan
ökas för att möjliggöra en fullständig bedömning av maximalt hållbart uttag
inom den närmaste framtiden. Bestånd
för vilka det fastställts trender på grundval av enkätanalyser eller för vilka
det finns tidsserier för fångster som gör det möjligt att beräkna närmevärden
för maximalt hållbart uttag Ices rekommendationer
avseende dessa bestånd är endast kvantitativa och utgör föreslagna
fångstbegränsningar när det saknas en bedömning av det maximala hållbara
uttaget. Kommissionen tänker utgå från Ices senaste rekommendationer beträffande
dessa bestånd i sina förslag och bedöma situationen från fall till fall och
utifrån en försiktighetsansats. Kommissionen
tänker avseende varje enskilt bestånd inom kort ta ställning till om
kunskaperna om dessa bestånd bör och kan ökas för att göra det möjligt att
fastställa närmevärden för maximalt hållbart uttag. Bestånd för vilka det finns ett antagande om
stabilitet Rådet och
kommissionen enades i december 2013 om att TAC:erna bör vara oförändrade för 25
bestånd, såvida inte vetenskapliga rekommendationer anger att de måste ändras.
Det handlar i regel om bestånd som endast utgör bifångster eller där en liten
del av kvoten utnyttjas och där informationen om beståndets status är begränsad
och bestånden är av begränsad ekonomisk vikt. Bestånd för vilka det inte finns några vetenskapliga
rekommendationer I fall där det
saknas vetenskapliga rekommendationer bör försiktighetsansatsen enligt artikel 2.2
i förordningen om den gemensamma fiskeripolitiken följas på ett systematiskt,
förutbestämt och öppet sätt. Djuphavsbestånd Under 2014
kommer rådet att fastställa fiskemöjligheter för djuphavsbestånd för åren
2015–2016. Djuphavsbestånd måste förvaltas på ett hållbart sätt med tanke på
att vissa av dessa bestånd och det marina livet i djupa hav är känsliga. För
många bestånd är kunskaperna och uppgifterna fortfarande inte tillräckliga för
en vetenskaplig analys. Kravet på att försiktighetsansatsen ska följas på ett
systematiskt, förutbestämt och öppet sätt i enlighet med artikel 2.2 i
förordningen om den gemensamma fiskeripolitiken är tvingande. När kommissionen
utformar sina förslag måste den beakta åtagandena i FN:s resolutioner 61/105
från 2006, 64/72 från 2009 och 66/68 från 2011 och FAO:s internationella
riktlinjer från 2008 om förvaltning av djuphavsfiske på öppet hav. Skyldighet att landa alla fångster Landningsskyldigheten
träder i kraft 2015 för[7] ·
små
pelagiska fiskar (makrill, sill/strömming, taggmakrill, blåvitling, trynfisk,
ansjovis, silverfisk, sardiner och skarpsill), ·
stora
pelagiska fiskar[8]
(blåfenad tonfisk, svärdfisk[9],
långfenad tonfisk, storögd tonfisk, blå och vit marlin), ·
industriellt
fiske (lodda, tobisfiskar, vitlinglyra m.fl.), ·
laxfiske
i Östersjön, ·
fr.o.m.
den 1 januari 2015 arter som definierar fisket och fr.o.m. den 1 januari 2017
alla andra arter i Östersjön. Medlemsstaterna
har samarbetat på regional nivå om genomförandet av landningsskyldigheterna.
Europaparlamentet och rådet håller även på att granska ett kommissionsförslag
om att förordningarna om tekniska åtgärder och kontroll ska anpassas till
bestämmelserna om landningsskyldigheten. För de berörda
fiskena ska fastställandet av fiskemöjligheter ta hänsyn till den ändring som innebär
att fiskemöjligheterna fastställs för att återspegla fångster i stället för
landningar. Sådana anpassningar kan medföra ändringar av TAC:er beroende på hur
omfattande uppgifterna är om tidigare utkast och behovet av att undvika en ökad
fiskeridödlighet. Kommissionen har
bett Ices att inkludera tillgängliga uppgifter om utkast inom dessa fisken i de
relevanta beståndsbedömningarna och fångstprognoserna. Ices kommer att använda
tillgängliga uppgifter om utkast på senare tid om de kan valideras för
användning i bedömningar och rekommendationer för 2015. Detta förväntas leda
till en justering av fiskemöjligheterna för de bestånd som omfattas av
landningsskyldigheten 2015. Det är mycket viktigt att dessa justeringar är
förenliga med uppnåendet av ett maximalt hållbart uttag. I den nya
gemensamma fiskeripolitiken uppmuntras medlemsstaterna att genomföra
pilotprojekt för att förbereda sig för landningsskyldigheten. Detta bör ske
inom ramen för de tillgängliga fiskemöjligheterna. Medlemsstaterna kan använda
nationellt tillgängliga kvoter som stöd för pilotprojekt för att förbättra
uppgifterna, vilket kommer att vara användbart för fiskemöjligheter efter 2015.
I den nya
gemensamma fiskeripolitiken föreskrivs vissa åtgärder för att öka
flexibiliteten i förvaltningen av bestånd i fiskerier som omfattas av
landningsskyldigheten[10].
Kvotflexibilitet mellan olika år, flexibilitet mellan olika arter (att fångster
av en art under vissa förhållanden kan avräknas mot kvoten för målarter), undantag
av mindre betydelse och undantag på grundval av hög överlevnad är relevanta när
det gäller fiskemöjligheter. Information om sådana flexibilitetsbestämmelser
kommer att beaktas i samband med framtida förslag om fiskemöjligheter. Medelhavet Målet
om ett maximalt hållbart uttag gäller även bestånd i Medelhavet som inte
förvaltas genom TAC:er. Kommissionen och medlemsstaterna håller på att granska
om målen i de nationella förvaltningsplaner som antogs enligt
Medelhavsförordningen[11] är förenliga med målet om ett maximalt
hållbart uttag. Nedan anges de planer som har antagits eller som ska antas inom
kort: KROATIEN – trålare KROATIEN – ringnotar CYPERN – trålare GREKLAND– ringnotar GREKLAND – trålare FRANKRIKE – trålare FRANKRIKE – gangui KROATIEN – landvad SPANIEN – trålare SPANIEN – ringnotar SPANIEN – fartyg som använder vad-/notredskap Murcia SPANIEN – fartyg som använder vad-/notredskap Balearerna SPANIEN – fartyg som använder vad-/notredskap Katalonien SPANIEN – skrapor Andalusien ITALIEN – ringnotar (4 plan) ITALIEN – trålare (8 plan) ITALIEN – fartyg som använder vad-/notredskap Ligurien-Toscana SLOVENIEN – trålare SLOVENIEN – ringnotar MALTA – trålare MALTA – ringnotar (2 plan) Beståndens
utveckling Överfisket har
minskat i de europeiska delarna av Atlanten, Nordsjön och Östersjön. Bland
bestånd för vilka det gjorts en bedömning av maximalt hållbart uttag har
överfisket minskat från 94 % av bestånden 2003 till 63 % 2009 och
till 41 % 2012. En växande andel av bestånden har omfattats av bedömningar. Antalet bestånd
som enligt tillgängliga beräkningar fiskas på nivåer som överensstämmer med ett
maximalt hållbart uttag har ökat från bara 2 år 2003 till 13 år 2009 och till
27 år 2012 (bilaga Ia). Antalet bestånd
som varit föremål för en fullständig bedömning av maximalt hållbart uttag har
ökat från 34 år 2005 till 35 år 2009 och till 46 år 2014. Stora framsteg har
gjorts när det gäller antalet bestånd för vilka det finns kvantitativa
rekommendationer, vilka har ökat från 59 år 2003 till 71 år 2014 tack vare Ices
införande av nya metoder 2013. I takt med att
allt fler bestånd blir föremål för bedömningar har det blivit tydligt att
överfisket fortfarande är utbrett i Medelhavet, vilket framgår av figurerna
1–3. Effektiva åtgärder måste omgående vidtas för att fasa ut överfisket. Figur 1. Antal
bestånd för vilka det finns bedömningar under 2007–2012 fördelat på delregioner
av Medelhavet och Svarta havet. Figur 2. Antal
bestånd i Medelhavet och Svarta havet för vilka det finns bedömningar under
2007–2012 fördelat på fiske. Figur 3. Antal bestånd i
Medelhavet och Svarta havet som bedömts vara överfiskade under 2007–2012 fördelat
på fiske. En preliminär
analys görs i bilaga Ic. För vissa områden bedöms bara en del av resurserna.
Trots förbättringar på senare tid är den okända andelen fortfarande stor i
Medelhavet och Svarta havet. De nuvarande
kunskaperna om beståndssituationen för andra fiskar beskrivs nedan för
respektive region[12].
Pelagiska bestånd i Nordostatlanten De flesta
bestånd av sill/strömming (Nordsjön, vattnen väster om Skottland, Irländska
sjön och Keltiska havet) fiskas i en grad som motsvarar, eller understiger, det
maximala hållbara uttaget. TAC:er som motsvarar det maximala hållbara uttaget
har i samtliga fall fastställts för 2014. Situationen har
försämrats för en del andra bestånd: taggmakrill och sill/strömming överfiskas
nordväst om Irland. När det gäller makrill har en överenskommelse träffats
mellan Färöarna, Norge och EU om hållbar förvaltning. Ices rekommendationer för
2014 visade att beståndet kan ha ökat avsevärt. Nordsjön, Skagerrak och Kattegatt Fisket
av gråsej, rödspätta, kolja och havskräfta i Skagerrak och på Fladen grund
överensstämmer med det maximala hållbara uttaget. När det gäller alla övriga
bestånd är situationen antingen okänd eller så är de utsatta för överfiske. Även
om beståndens storlek har ökat på senare tid och fiskeridödligheten minskat ligger torskbeståndet i Nordsjön fortfarande
bara något över biomassagränsen och fortfarande långt ifrån
försiktighetsgränsen. Fiskeridödligheten överstiger fortfarande det maximala
hållbara uttaget. Utkastnivåerna har minskat, men ligger fortfarande kring 25 %
av landningarna. I Kattegatt ligger torskbeståndet på extremt låg nivå och det
kan krävas andra åtgärder än lägre TAC:er och fiskeansträngningar. Östersjön Rådet
följde den gemensamma ståndpunkt som Östersjöstaterna i Baltfish kommit överens
om när det gäller fastställandet av TAC i enlighet med vetenskapliga
rekommendationer. Sill
i mellersta Östersjön, sill i Bottniska viken och skarpsill i Östersjön fiskas
konsekvent i en grad som motsvarar maximalt hållbart uttag. De senaste
rekommendationerna visar emellertid att den dödlighet som anges i den
befintliga planen när det gäller torskbeståndet i västra Östersjön ligger långt
ifrån målet om ett maximalt hållbart uttag. När det gäller torskbeståndet i
östra Östersjön gör utvecklingen det omöjligt att använda nuvarande
bedömningsmodeller. Ett förslag till en ny flerårig plan för Östersjön ska
läggas fram av kommissionen under 2014. Vattnen väster om Skottland, Irländska sjön och
Keltiska havet I vattnen väster
om Skottland ligger vissa bestånd av annan vitfisk än kolja fortfarande på låga
nivåer. Åtgärder måste vidtas för att komma till rätta med den fortfarande höga
utkastnivån. Medlemsstaterna har utformat tekniska åtgärder för att minska
dödligheten bland torsk och undvika oönskade fångster, varav en del har minskat
sådana fångster (t.ex. i Irländska sjön). Andra åtgärder håller fortfarande på
att bedömas och mer måste göras. I Keltiska havet
har fiskemöjligheterna reducerats, eftersom effekterna av hög rekrytering av
ungfisk på senare tid håller på att klinga av. Efter rekommendationen om
maximalt hållbart uttag reducerades fiskemöjligheterna för torsk och vitling
avsevärt. När det gäller kolja var rekryteringen under en tid reducerad, men
även utkast har varit ett problem. Selektivitetsåtgärder i Keltiska havet under
2012 har granskats, men STECF kunde inte slutligt fastställa hur dessa åtgärder
bidragit till bevarandet. Det finns
rekommendationer som baseras på maximalt hållbart uttag för alla bestånd av
havskräfta, med undantag för en funktionell enhet, inbegripet Porcupine Bank,
som fortfarande har en säsongsbunden fredningstid (en månad) och en separat
del-TAC. Ices har lämnat
bedömningar av maximalt hållbart uttag för 18 bestånd och rekommenderar att
fiskemöjligheterna ska reduceras, i många fall väsentligt, för 14 bestånd.
Rekommendationerna om maximalt hållbart uttag har följts avseende tolv av dessa
bestånd när det gäller fiskemöjligheterna för 2014. Djuphavsarter Prognoser saknas
för de flesta djuphavbestånd på grund av brist på uppgifter. Enligt Ices
nyligen avgivna rekommendationer för de flesta bestånden bör fisket under
2015–2016 minska eller inte tillåtas att öka, såvida det inte med säkerhet är
hållbart. Mest oro väcker atlantisk soldatfisk, djuphavshaj, fläckpagell och vissa
bestånd av skoläst. Enligt Ices är många fisken som inriktar sig på
djuphavsarter blandfisken med relativt stora bifångster av andra arter än
målarten. När TAC:er fastställs för målarter bör hänsyn tas till effekterna på
bifångstarter. Iberiska halvön/Atlanten och Biscayabukten Det finns få
beståndsbedömningar när det gäller Biscayabukten och vattnen kring Iberiska
halvön/Atlanten. Situationen håller på att förbättras vad gäller sydkummel,
glasvar och marulk. Även om rekryteringen när det gäller sydkummel har varit
god överfiskas fortfarande detta bestånd och dess långsiktiga hållbarhet är
hotad. Medlemsstaternas registreringssystem för fångster och
fiskeansträngningar reviderades av kommissionen 2012. Uppföljande åtgärder har
överenskommits och kontrollen håller på att förbättras. Rekommendationen
om fiskestopp kvarstår för havskräfta i Kantabriska sjön. Medelhavet och Svarta havet Mellan 2007 och
2012 gjordes mer än 300 bedömningar av Allmänna kommissionen för fiske i
Medelhavet (AKFM) och STECF. Antalet bestånd som har bedömts ökade från 29 år
2007 till 104 år 2012. Trots detta är kunskaperna fortfarande begränsade,
eftersom det totala antalet kommersiellt nyttjade bestånd är betydligt högre. Antalet bedömda
bestånd är högre i de västra och mellersta delarna än i den östra delen av
området. Inte mycket är känt om beståndsstatusen i de södra delregionerna. Nyttjandegraden
ligger långt över det maximala hållbara uttaget. Av 97 bestånd överfiskades
91 %. Kummel, mulle och djuphavsräka är de demersala bestånd som oftast är
överfiskade. Sardiner och ansjovis är de två små pelagiska arter som oftast är
överfiskade. I Svarta havet
är tillståndet för sju bestånd känt och fem av dem är överutnyttjade. Av TAC‑förvaltade
bestånd överfiskas piggvar, medan skarpsill/vassbuk har fiskats hållbart sedan
2007. Långvandrande fiskbestånd i Atlanten och Medelhavet Dessa bestånd
omfattar blåfenad tonfisk, långfenad tonfisk, tropisk tonfisk, svärdfisk och
segelfisk, som bedöms och förvaltas inom Internationella kommissionen för
bevarande av tonfisk i Atlanten (Iccat). De flesta
tonfiskarter är långlivade och bedömningar görs inte varje år. Tillgänglig
information om bevarandestatusen för de olika bestånden varierar och mycket är
fortfarande osäkert. De senaste bedömningarna (från 2013) av atlantisk
svärdfisk visade att beståndet hade ökat efter överfisket i början av
2000-talet. Även den atlantiska långfenade tonfisken bedömdes 2013. Fiskeridödligheten
understiger det maximala hållbara uttaget, även om beståndets biomassa
fortfarande måste öka till nivåer som möjliggör ett maximalt hållbart uttag. Den blåfenade
tonfisken i östra Atlanten och Medelhavet har ökat på senare år. Det finns en
betydande osäkerhet i bedömningen, men genomförandet av Iccats
återhämtningsplan har lett till en minskad fiskeridödlighet, som nu tros
understiga det maximala hållbara uttaget. Fångster inom ramen för nuvarande TAC:er
kommer förmodligen att göra det möjligt för beståndet att återhämta sig helt på
medellång sikt. Utveckling av den ekonomiska situationen Det ekonomiska
resultatet har gradvis förbättrats för EU-flottor i alla områden de senaste
åren från en nettovinstmarginal på 1 % år 2008 till 6 % år 2011. Även om
kostnaderna steg totalt sett 2011 på grund av bränsleprishöjningar steg
inkomsterna mer än kostnaderna. Det bruttoförädlingsvärde som genererades 2011
uppgick till 3,4 miljarder euro (+4 % jämfört med 2010), bruttovinsten uppgick
till 1,3 miljarder euro (+7 %) och nettovinsten uppgick till 410 miljoner euro
(+22 %). EU:s fiskeflotta landade mindre fisk, men genererade ett högre pris
vid första försäljning 2011. Eftersom EU-flottan är mycket heterogen gällde
denna trend inte alla delar av flottan. Erfarenheter av övergången till ett fiske baserat på
maximalt hållbart uttag Några exempel på
övergången till ett fiske baserat på maximalt hållbart uttag beskrivs närmare
nedan. När det gäller
fisket av Östersjötorsk förbättrades det ekonomiska resultatet för
torskberoende flottor väsentligt efter genomförandet av
torskförvaltningsplanen, som fick fisket att närma sig det maximala hållbara
uttaget. Fångsterna hölls på en i stort sett oförändrad nivå och bestånden
började öka, vilket gav en ökad lönsamhet. Fångstkostnaderna sänktes tack vare
minskad bränsleförbrukning och lägre kapitalkostnader. För representativa fartyg
steg bruttoförädlingsvärdet med över 40 % från 2008 till 2011. Dessa flottor
genererade 2011 en bruttovinst som var sex gånger större än 2008, eller 40 %
större än 2009. När det gäller
fisket av tunga och rödspätta i Nordsjön innebar övergången till ett maximalt
hållbart uttag att de flesta flottor fortfarande var lönsamma, trots att
bränslekostnaderna steg med 32 % fram till 2011. Detta berodde på att
landningarna av rödspätta ökade med 51 % mellan 2008 och 2011, samtidigt som
kostnader knutna till fiske sjönk betydligt när bestånden växte till sig. Fisket efter
tunga i den västra kanalen har baserats på maximalt hållbart uttag sedan 2009.
Från 2009 till 2013 har beståndet vuxit med 16 % och fångsterna ökat med 24 %.
Priserna på tunga och andra målarter i denna förvaltningsplan steg fram till
2011. Det stabilare fisket kan ha förbättrat investeringsmöjligheterna i
flottorna väsentligt. Tidsplan Nedan beskrivs
en tidsplan för arbetet. Förordning om fiskemöjligheter || Rekommendation || Kommissionens förslag || Möjligt antagande i rådet Bestånd i Atlanten, Nordsjön, Antarktis och andra områden || Slutet av juni till slutet av oktober || Oktober || December Östersjön || Slutet av maj || Augusti || Oktober Svarta havet || Slutet av oktober || November || December Djuphav || Maj–juni || September || November Slutsats I detta
meddelande beskrivs de grundläggande principerna för fastställandet av
fiskemöjligheter för första gången sedan den nya gemensamma fiskeripolitiken
trädde i kraft. Medlemsstaterna, rådgivande råd och berörda parter uppmanas ta
ställning till de inriktningar som beskrivs och lämna rekommendationer och
förslag till kommissionen, för att se till att fiskemöjligheterna för 2015
bidrar till att uppnå målen i den nya gemensamma fiskeripolitiken. Bilaga Ia –
Vetenskapliga rekommendationer för bestånd i Nordostatlanten och angränsande
vatten[13] Säkra biologiska gränser är relevanta
för tillämpningen av artikel 15.8 i förordning (EU) nr 1380/2013. *
Jämfört med en ökande andel bestånd som är föremål för kvantitativa
rekommendationer. Bestånd som är
föremål för andra rekommendationer än kvantitativa rekommendationer ingår inte
i tabell 5. Analysen
omfattar inte: Djuphavsarter, inbegripet långa, lubb och trynfisk; TAC:er för
bifångster av sill och strömming; TAC:er som är knutna till ett annat beslut om
samma bestånd (t.ex. gråsej i vattnen väster om Skottland); TAC:er som
representerar utbyten av fiskemöjligheter med tredjeländer; TAC:er utanför
Nordostatlanten; TAC:er där det finns ett oreglerat fiske av samma bestånd
(t.ex. blåvitling före 2006; bestånd för vilka det finns en rekommendation men
ingen TAC (t.ex. håbrand); TAC:er där det främsta förvaltningsverktyget har
varit förvaltning av fiskeansträngningen (t.ex. tobisfisk). Om en TAC omfattar
två arter för vilka det finns en bedömning (t.ex. glasvar, marulk, VII och
VIII) gäller analysen den art som har det största beståndet. Den metod som
används för att sammanställa denna information rörande Europas atlantiska
vatten har inte ändrats sedan föregående rapporter, även om namnet på vissa
årskolumner har ändrats för att ta hänsyn till att uppgifterna samlas in och
mätningarna görs två år före det år för vilket rekommendationerna genomförs. Bilaga Ib Situation för bestånd med
avseende på FMSY[14] Figur 1: Andelar räknat i landad vikt av
demersala bestånd i EU som fiskas i en utsträckning som motsvarar, eller
understiger, FMSY (ljusgrått), överstiger FMSY (= överfiskas)
(svart) eller vars tillstånd är okänt (rutmönstrat). När det gäller Medelhavet
har andelen fångster av bestånd vars tillstånd är okänt inte varit föremål för
en fullständig bedömning, men de antas utgöra 70–85 % av landningarna. Panelrubrikerna
visar de bedömda landningarna (ton (t) eller tusen ton (Kt)). Figur 2: Andelar
räknat i landad vikt av pelagiska bestånd i EU som fiskas i en utsträckning som
motsvarar, eller understiger, FMSY (ljusgrått), överstiger FMSY
(= överfiskas) (svart) eller vars tillstånd är okänt (rutmönstrat). När
det gäller Medelhavet har andelen fångster av bestånd vars tillstånd är okänt
inte varit föremål för en fullständig bedömning, men de antas utgöra 70–85 % av
landningarna. Panelrubrikerna visar de bedömda landningarna (ton (t) eller
tusen ton (Kt)). Figur 3: Andelar
av demersala bestånd som fiskas i en utsträckning som motsvarar, eller
understiger, FMSY (ljusgrått), överstiger FMSY (= överfiskas)
(svart) eller vars tillstånd är okänt (rutmönstrat). När det gäller Medelhavet
har andelen bestånd vars tillstånd är okänt inte varit föremål för en
fullständig bedömning. Figur 4: Andelar
av pelagiska bestånd som fiskas i en utsträckning som motsvarar, eller
understiger, FMSY (ljusgrått), överstiger FMSY (= överfiskas)
(svart) eller vars tillstånd är okänt (rutmönstrat). När det gäller Medelhavet
har andelen bestånd vars tillstånd är okänt inte varit föremål för en
fullständig bedömning. Analysen i figurerna
1–4 gäller det senaste år för vilket det finns fångstuppgifter. När det gäller
bestånd i Medelhavet anses beståndets tillstånd vara känt i upp till tre år
efter den senaste bedömningen. [1] Europaparlamentets
och rådets förordning (EU) nr 1380/2013 av den 11 december 2013 om den
gemensamma fiskeripolitiken, om ändring av rådets förordningar (EG) nr
1954/2003 och (EG) nr 1224/2009 och om upphävande av rådets förordningar (EG)
nr 2371/2002 och (EG) nr 639/2004 och rådets beslut 2004/585/EG (EUT L
354, 28.12.2013, s. 22). [2] Direktiv
2008/56/EG, EUT L 164, 25.6.2008, s. 19–40. [3] Fiske efter små
pelagiska arter, fiske efter stora pelagiska arter, industriellt fiske,
laxfiske och fiske efter arter som definierar fisket i unionens vatten i
Östersjön (artikel 15.1 i förordning (EU) nr 1380/2013). [4] Artikel 16.2 i
förordning (EU) nr 1380/2013. [5] Internet:
http://www.ices.dk/sites/pub/Publication%20Reports/Advice/2014/Special%20Requests/EU_Draft_recommendations_for_the_assessment_of_MSFD_Descriptor3.pdf. [6] När det gäller
djuphavsbestånd ska hänvisningen till 2015 tolkas som en hänvisning till
2015–2016, eftersom fiskemöjligheterna avseende dessa bestånd fastställs för
två år. [7] Alla fångster av
arter som omfattas av fångstbegränsningar och i Medelhavet även fångster av
arter som är föremål för krav på minimistorlek på det sätt som anges i bilaga
III till rådets förordning (EG) nr 1967/2006 av den 21 december 2006 om
förvaltningsåtgärder för hållbart utnyttjande av fiskeresurserna i Medelhavet,
om ändring av förordning (EEG) nr 2847/93 och om upphävande av förordning (EG)
nr 1626/94 (EUT L 409, 30.12.2006, s. 11). [8] Utan att det
påverkar internationella åtaganden. [9] I Medelhavet,
beroende på internationella åtaganden. [10] Artikel 15 i
förordning (EU) nr 1380/2013. [11] Rådets förordning
(EG) nr 1967/2006. [12] En fullständig
analys av fiskbeståndens situation finns på www.ices.dk
när det gäller Atlanten och närliggande vatten och https://stecf.jrc.ec.europa.eu för alla
områden. [13] Rekommendationerna utgår
från uppgifter och mätningar som gjordes två år före det år rekommendationerna
avser. [14] Preliminär analys.
Kommissionen har begärt att STECF ska granska metoden.