EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52014DC0326
REPORT FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL CONVERGENCE REPORT 2014 (prepared in accordance with Article 140(1) of the Treaty on the Functioning of the European Union)
POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU KONVERGENČNO POROČILO 2014 (pripravljeno v skladu s členom 140(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije)
POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU KONVERGENČNO POROČILO 2014 (pripravljeno v skladu s členom 140(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije)
/* COM/2014/0326 final */
POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU KONVERGENČNO POROČILO 2014 (pripravljeno v skladu s členom 140(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije) /* COM/2014/0326 final */
1.
NAMEN POROČILA
Člen 140(1) Pogodbe o delovanju Evropske
unije (v nadaljnjem besedilu: PDEU) določa, da Komisija in Evropska
centralna banka najmanj vsaki dve leti ali na zahtevo države članice z
odstopanjem[1]
poročata Svetu o napredku, ki so ga države članice dosegle pri
izpolnjevanju svojih obveznosti glede uresničevanja ekonomske in monetarne
unije. Zadnji konvergenčni poročili Komisije in ECB, ki zadevata vse
države članice z odstopanjem, sta bili sprejeti maja 2012[2]. Konvergenčno poročilo iz leta 2014
zajema naslednjih osem držav članic z odstopanjem: Bolgarijo, Češko
republiko, Hrvaško, Litvo, Madžarsko, Poljsko, Romunijo in Švedsko[3].
Natančnejša ocena stanja konvergence v navedenih državah članicah je
na voljo v tehnični prilogi k temu poročilu (SWD(2014) 177). V
času objave konvergenčnega poročila iz leta 2012 je bil v
državah članicah dosežen neenakomeren napredek na področju
konvergence, ker so se v veliko državah izvajale znatne prilagoditve predhodno
nastalih makroekonomskih neravnotežij zaradi gospodarske in finančne
krize. To preverjanje se izvaja v zunanjem okolju, ki je še vedno zahtevno,
vendar pa je na splošno opaziti močnejše okrevanje v državah članicah
z odstopanjem in nižje zaznavanje tveganj na finančnih trgih. Vsebina poročil, ki sta ju pripravili
Komisija in ECB, temelji na členu 140(1) PDEU. Ta člen
določa, da poročila vključujejo preverjanje združljivosti
nacionalne zakonodaje, skupaj s statuti nacionalnih centralnih bank, s
členoma 130 in 131 PDEU ter Statutom Evropskega sistema centralnih
bank in Evropske centralne banke (v nadaljnjem besedilu: Statut ESCB in ECB).
V poročilih je treba tudi preveriti, ali so zadevne države
članice dosegle visoko stopnjo trajnostne konvergence ob upoštevanju
konvergenčnih meril (stabilnost cen, javne finance, stabilen devizni
tečaj, dolgoročne obrestne mere) in drugih dejavnikov, navedenih v
zadnjem pododstavku člena 140(1) PDEU. Navedena štiri
konvergenčna merila so določena v protokolu, ki je priložen k Pogodbama
(Protokol št. 13 o konvergenčnih merilih). Ekonomska in finančna kriza ter nedavna kriza
državnega dolga v euroobmočju sta pokazali, da je sedanji sistem
ekonomskega upravljanja ekonomske in monetarne unije (v nadaljnjem besedilu:
EMU) pomanjkljiv ter da je treba obstoječe instrumente uporabljati bolj
temeljito. Odtlej se v Uniji izvaja splošna krepitev ekonomskega upravljanja,
da bi se zagotovilo vzdržno delovanje ekonomske in monetarne unije. Ocenjevanje
konvergence je torej usklajeno s širšim pristopom „evropskega semestra“, pri
katerem se celovito in predhodno obravnavajo izzivi ekonomske politike, s
katerimi se srečuje EMU pri zagotavljanju fiskalne vzdržnosti,
konkurenčnosti, stabilnosti finančnega trga in gospodarske rasti.
Glavne novosti na področju reforme upravljanja, ki krepijo oceno
konvergenčnega procesa vsake države članice in njegovo vzdržnost, med
drugim vključujejo krepitev postopka v zvezi s čezmernim
primanjkljajem iz reforme Pakta za stabilnost in rast iz leta 2011 ter
nove instrumente na področju nadzora makroekonomskih neravnotežij. Zlasti
se v tem poročilu upoštevajo ocena konvergenčnih programov za leto
2014 in ugotovitve iz poročila o mehanizmu opozarjanja v okviru postopka v
zvezi z makroekonomskimi neravnotežji[4]. Konvergenčna merila Preverjanje združljivosti nacionalne zakonodaje,
skupaj s statuti nacionalnih centralnih bank, s členom 130 in
obveznostjo skladnosti iz člena 131 PDEU, vključuje oceno
upoštevanja prepovedi denarnega financiranja (člen 123) in prepovedi
privilegiranega dostopa (člen 124), združljivosti s cilji ESCB
(člen 127(1)) in njegovimi nalogami (člen 127(2)) ter
drugih vidikov v zvezi z vključitvijo nacionalnih centralnih bank v ESCB
ob sprejetju eura. Merilo glede stabilnosti cen je opredeljeno v prvi alinei člena 140(1) PDEU: „doseganje
visoke stopnje stabilnosti cen […] je razvidno iz stopnje inflacije, ki je
blizu stopnji inflacije največ treh držav članic z najboljšimi
doseženimi rezultati glede stabilnosti cen“. Člen 1 Protokola o konvergenčnih
merilih nadalje določa, da „Merilo stabilnosti cen […] pomeni, da ima
država članica trajno stabilne cene in povprečno stopnjo inflacije,
zabeleženo v enem letu pred pregledom, ki ne presega za več kakor
1,5-odstotne točke stopnje inflacije največ treh držav članic z
najboljšimi doseženimi rezultati glede stabilnosti cen. Višina inflacije se
izračuna z uporabo indeksa cen življenjskih potrebščin na primerljivi
osnovi, upoštevaje razlike v definicijah posameznih držav.“[5]
Zahteva po vzdržnosti pomeni, da mora biti mogoče zadovoljivo obvladovanje
inflacije pripisati predvsem naravi proizvodnih stroškov in drugim dejavnikom,
ki na strukturen način vplivajo na gibanje cen, in ne zgolj učinku
začasnih dejavnikov. Preverjanje konvergence zato vključuje oceno
dejavnikov, ki vplivajo na obete za inflacijo, in je dopolnjeno s sklicevanjem
na najnovejše napovedi služb Komisije glede inflacije[6]. V
zvezi s tem se v poročilu ocenjuje tudi, ali obstaja verjetnost, da bo
država v prihodnjih mesecih dosegla referenčno vrednost. Referenčna vrednost za inflacijo, ki je bila
izračunana aprila 2014, znaša 1,7 %, tri države članice z
najboljšimi rezultati pa so bile Latvija, Irska in Portugalska[7]. Iz najuspešnejših držav članic je
upravičeno izključiti države, katerih stopnje inflacije ne bi bilo
mogoče obravnavati kot smiselnega referenčnega merila za druge države
članice[8].
Države s takimi odstopanji (t.i. osamelci) so bile v preteklosti opredeljene v
konvergenčnih poročilih iz let 2004, 2010 in 2013[9]. Na
tej točki je mogoče kot „osamelce“ opredeliti Grčijo, Bolgarijo
in Ciper, saj njihove stopnje inflacije precej odstopajo od povprečja v
euroobmočju. Njihova vključitev med tri države z najboljšimi
doseženimi rezultati glede stabilnosti cen bi lahko neupravičeno vplivala
na referenčno vrednost in na samo pravičnost merila[10]. V
primeru Grčije in Cipra je negativna inflacija večinoma odražala
velike potrebe po prilagajanju in njun izjemni gospodarski položaj. V Bolgariji
je prišlo do nenavadno močne kombinacije protiinflacijskih dejavnikov, med
drugim dobre letine, administrativnih znižanj cen energentov in zmanjševanja
uvoznih cen. Glede na to so se v izračunu referenčne vrednosti
upoštevale Latvija, Irska in Portugalska, tj. države članice z naslednjimi
najnižjimi povprečnimi stopnjami inflacije. Konvergenčno merilo v zvezi z javnimi financami
je opredeljeno v drugi alineji člena 140(1) PDEU kot „vzdržnost
stanja javnih financ; izhaja iz doseženega proračunskega stanja brez
čezmernega primanjkljaja v skladu s členom 126(6)“. Poleg tega
člen 2 Protokola o konvergenčnih merilih določa, da to
merilo pomeni, da „v času pregleda država članica ni predmet
sklepa Sveta iz člena 126(6) navedene pogodbe o obstoju
čezmernega primanjkljaja“. Kot del splošne krepitve ekonomskega
upravljanja v EMU je bila sekundarna zakonodaja v zvezi z javnimi financami
dopolnjena leta 2011, vključno z novimi predpisi o spremembi Pakta za
stabilnost in rast[11].
PDEU v tretji alinei člena 140(1) merilo
glede deviznega tečaja določa kot „upoštevanje normalnih meja
nihanja, predvidenih z mehanizmom deviznih tečajev evropskega monetarnega
sistema, v obdobju najmanj dveh let brez devalvacije glede na euro“. Člen 3 Protokola o konvergenčnih
merilih določa: „Merilo sodelovanja v mehanizmu deviznega tečaja
evropskega monetarnega sistema (…) pomeni, da je država članica upoštevala
normalne meje nihanja, predvidene z mehanizmom deviznega tečaja evropskega
monetarnega sistema, brez hujših napetosti vsaj zadnji dve leti pred pregledom.
Država članica v tem času zlasti ni na lastno pobudo devalvirala
dvostranskega osrednjega tečaja svoje valute glede na euro.“[12] Ustrezno dveletno obdobje za ocenjevanje
stabilnosti deviznega tečaja v tem poročilu je obdobje od 16. maja
2012 do 15. maja 2014. Komisija pri oceni merila glede stabilnosti deviznega
tečaja upošteva gibanja pomožnih kazalnikov, kot so gibanja deviznih
rezerv in kratkoročne obrestne mere, ter vlogo ukrepov politik pri
ohranjanju stabilnosti deviznega tečaja, vključno s poseganjem v
devizne rezerve, in mednarodne finančne pomoči, če je ustrezno. Četrta alinea člena 140(1) PDEU
zahteva „trajnost dosežene konvergence in sodelovanja države članice z
odstopanjem v mehanizmu deviznih tečajev, kar se kaže v ravni
dolgoročnih obrestnih mer“. Člen 4 Protokola o
konvergenčnih merilih določa, da „[m]erilo konvergence obrestnih
mer (…) pomeni, da ima država članica v enem letu pred pregledom tako
povprečno dolgoročno nominalno obrestno mero, ki ne presega za
več kakor 2 odstotni točki dolgoročne obrestne mere v
največ treh državah članicah z najboljšimi doseženimi rezultati glede
stabilnosti cen. Obrestne mere se izračunajo na podlagi dolgoročnih
državnih obveznic ali primerljivih vrednostnih papirjev, upoštevaje razlike v
definicijah posameznih držav.“ Referenčna vrednost obrestne mere, ki je bila
izračunana aprila 2014, znaša 6,2 %[13]. Člen 140(1) PDEU prav tako zahteva
preverjanje drugih dejavnikov, ki so pomembni za ekonomsko združevanje in
konvergenco. Ti dodatni dejavniki vključujejo združevanje finančnih
in proizvodnih trgov, razvoj tekočega računa plačilne bilance
ter gibanje stroškov dela na enoto in drugih cenovnih kazalnikov. Slednji so
zajeti v oceni stabilnosti cen. Dodatni dejavniki so pomembni kazalniki tega,
da bi bilo vključitev države članice v euroobmočje mogoče
nadaljevati brez težav, hkrati pa razširjajo pregled vzdržnosti konvergence.
2.
BOLGARIJA
Komisija glede na svojo oceno združljivosti
pravnih predpisov in izpolnjevanja konvergenčnih meril ter ob upoštevanju
dodatnih dejavnikov meni, da Bolgarija ne izpolnjuje pogojev za
uvedbo eura. Zakonodaja v Bolgariji,
zlasti zakon o bolgarski nacionalni banki, ni v celoti združljiva z
obveznostjo skladnosti iz člena 131 PDEU. V zvezi z nalogami iz
člena 127(2) PDEU in člena 3 Statuta ESCB in ECB
obstajajo nezdružljivosti in nepopolnosti na področju neodvisnosti
centralne banke, prepovedi denarnega financiranja in vključevanja
centralne banke v ESCB v času uvedbe eura. Bolgarija izpolnjuje merilo glede stabilnosti
cen. V Bolgariji je bila v času zadnje
konvergenčne ocene iz leta 2012 12-mesečna povprečna
inflacija nad referenčno vrednostjo. Povprečna stopnja inflacije v
Bolgariji v 12 mesecih do aprila 2014 je bila –0,8 %, kar
je precej pod referenčno vrednostjo 1,7 %. Po napovedih naj bi
inflacija v prihodnjih mesecih ostala precej pod referenčno vrednostjo. Letna inflacija po HICP je po višku septembra 2012
upadla ter je bila v drugi polovici leta 2013 in prvih mesecih leta 2014
negativna. Vzroki za upad inflacije so bili najrazličnejši, vendar so
prevladovali zniževanje uvoznih cen, zniževanje administrativno določenih cen
energentov in dobra letina v kmetijstvu. Aprila 2014 je letna inflacija po HICP
znašala –1,3 %. Po pričakovanjih naj bi se inflacija
počasi zviševala v drugi polovici leta 2014 vzporedno s popuščanjem
učinkov ugodnih gibanj cen energentov in živil. V skladu s tem naj bi bila
po napovedih služb Komisije iz pomladi 2014 povprečna letna inflacija
leta 2014 –0,8 %, leta 2015 pa 1,2 %. Razmeroma nizke
cene v Bolgariji (47 % povprečja euroobmočja v letu 2012)
kažejo na velike možnosti za nadaljnjo dolgoročno konvergenco ravni cen. Bolgarija izpolnjuje merilo glede javnih
financ. Svet za Bolgarijo ni sprejel sklepa o obstoju
čezmernega primanjkljaja. Javnofinančni primanjkljaj sektorja država
je padel z 2,0 % BDP v letu 2011 na 0,8 % v letu 2012, kar je
spremljal višji delež prihodkov v razmerju do BDP. Delež javnofinančnega
primanjkljaja v razmerju do BDP je v letu 2013 znašal 1,5 % in naj bi po
pomladanski napovedi služb Komisije iz leta 2014 ob nespremenjeni politiki v
letu 2014 narasel na 1,9 % BDP ter se v letu 2015 rahlo zmanjšal na
1,8 %, spremljalo pa naj bi ga okrevanje gospodarstva. Delež bruto javnega
dolga je v letu 2013 ostal nizek, tj. približno 18,9 % BDP, vendar
naj bi se po napovedih v letu 2014 povečal na 23,1 % BDP, v
letu 2015 pa znižal na 22,7 % BDP. Bolgarija ne izpolnjuje merila glede deviznega
tečaja. Bolgarski lev ni vključen v
ERM II. Bolgarska nacionalna banka si prizadeva za uresničitev
svojega primarnega cilja, ki je vzpostavitev stabilnosti cen, s stabilizacijo
deviznega tečaja v okviru sistema valutnega odbora (CBA). Bolgarija je
svoj CBA ustanovila 1. julija 1997 z vezavo deviznega tečaja
bolgarskega leva na nemško marko in pozneje na euro. Dodatni kazalniki, kot so
gibanja deviznih rezerv in kratkoročnih obrestnih mer, kažejo, da je odnos
vlagateljev glede tveganja v zvezi z Bolgarijo ostal ugoden. Precejšnje uradne
rezerve še naprej podpirajo odpornost CBA. V dvoletnem ocenjevalnem obdobju je
bolgarski lev v skladu z delovanjem CBA ostal popolnoma stabilen glede na euro.
Bolgarija izpolnjuje merilo konvergence
dolgoročnih obrestnih mer. Povprečna
dolgoročna obrestna mera v Bolgariji v letu do aprila 2014 je bila
3,5 %, to je precej pod referenčno vrednostjo 6,2 %. Prav tako
je bila pod referenčno vrednostjo v času zadnje konvergenčne
ocene iz leta 2012. Od začetka leta 2012 do sredine
leta 2013 se je zmanjšala z več kot 5 % na okoli 3,5 %.
Razlike v donosih glede na dolgoročne referenčne obveznice
euroobmočja[14]
so se v drugi polovici leta 2012 precej zmanjšale, saj je donos bolgarskih
obveznic upadel s pomiritvijo napetosti na finančnem trgu v regiji.
Razlika v donosu glede na nemško referenčno obveznico se je v začetku
leta 2014 rahlo povečala na približno 200 bazičnih točk. Poleg tega so bili proučeni dodatni dejavniki,
vključno z gibanji v plačilni bilanci in povezovanjem trga dela ter
proizvodnih in finančnih trgov. Zunanji saldo Bolgarije je v letu 2013
zabeležil precejšen presežek. Trgovinska bilanca se je med letoma 2011 in 2013
rahlo poslabšala, vendar so to več kot izravnale izboljšave bilanc
prihodkov in tekočih transferjev. Bolgarsko gospodarstvo je dobro
vključeno v euroobmočje prek trgovine in naložbenih povezav. Izbrani
kazalniki v zvezi s poslovnim okoljem kažejo, da je Bolgarija manj uspešna od
večine držav članic euroobmočja. Njen finančni sektor je
dobro vključen v finančni sektor EU, zlasti prek visoke ravni tujega
lastništva v bolgarskem bančnem sistemu. V Bolgariji je bil v okviru
postopka v zvezi z makroekonomskim neravnotežjem opravljen poglobljen pregled,
v katerem je bilo ugotovljeno, da v tej državi še naprej obstajajo
neravnotežja, ki zahtevajo spremljanje in ukrepe politike.
3.
ČEŠKA REPUBLIKA
Komisija glede na svojo oceno združljivosti
pravnih predpisov in izpolnjevanja konvergenčnih meril ter ob upoštevanju
dodatnih dejavnikov meni, da Češka republika ne izpolnjuje pogojev za
uvedbo eura. Zakonodaja v Češki republiki, zlasti zakon češkega nacionalnega sveta št. 6/1993 o
češki nacionalni banki (zakon o ČNB), ni v celoti združljiva z
obveznostjo skladnosti iz člena 131 PDEU. V zvezi s cilji
češke nacionalne banke in nalogami ESCB iz člena 127(2)
PDEU ter člena 3 Statuta ESCB in ECB obstajajo nezdružljivosti v
zvezi z neodvisnostjo centralne banke in vključevanjem centralne banke v
ESCB v času uvedbe eura. Poleg tega zakon o češki nacionalni banki
vsebuje tudi nepopolnosti v zvezi s prepovedjo denarnega financiranja in
nalogami ESCB. Češka republika izpolnjuje merilo glede
stabilnosti cen. V Češki republiki je bila v
času zadnje konvergenčne ocene iz leta 2012 12-mesečna
povprečna inflacija pod referenčno vrednostjo. Povprečna stopnja
inflacije v Češki republiki v 12 mesecih do aprila 2014 je bila
0,9 %, kar je pod referenčno vrednostjo 1,7 %. Po napovedih
naj bi inflacija v prihodnjih mesecih padla precej pod referenčno
vrednost. Letna inflacija po HICP je v letu 2012 v
Češki republiki narasla nad inflacijo euroobmočja, zlasti zaradi
povišanja nižje stopnje DDV, poleg tega pa so višje cene energentov in živil na
svetovnih trgih primarnih proizvodov prešle tudi na cene življenjskih
potrebščin. Inflacija se je v letu 2013 precej umirila, ko so se postopno
zmanjšali pritiski zaradi cen energentov in se je omejila rast cen storitev.
Pomanjkanje pritiska povpraševanja, ki je odraz upada gospodarske rasti, je
prav tako prispevalo k zmerni rasti cen. Letna inflacija po HICP se je v
začetku leta 2014 gibala blizu 0,3 %. Inflacija naj bi po napovedih v drugi polovici
leta 2014 narasla zaradi precejšnje oslabitve češke krone v drugi polovici
leta 2013. Pričakuje se, da bo v letu 2015 inflacijo okrepilo
močnejše domače povpraševanje. Po napovedi služb Komisije iz
pomladi 2014 naj bi bila na tej podlagi letna inflacija po HICP
leta 2014 v povprečju 0,8 %, leta 2015 pa 1,8 %.
Raven cen v Češki republiki (približno 71 % povprečja
euroobmočja v letu 2012) kaže na možnosti za dolgoročno
konvergenco ravni cen. Če Svet sklene razveljaviti postopek v
zvezi s čezmernim primanjkljajem, bo Češka republika izpolnjevala
merilo glede javnih financ. Svet je za Češko
republiko ugotovil obstoj čezmernega primanjkljaja (Sklep Sveta z dne 2.
decembra 2009)[15].
Priporočil ji je, naj čezmerni primanjkljaj odpravi do
leta 2013. Javnofinančni primanjkljaj sektorja države v Češki
republiki se je v letu 2013 zmanjšal na 1,5 % BDP. Po napovedi služb
Komisije iz pomladi 2014, ki temelji na predpostavki nespremenjenih
politik, bo delež javnofinančnega primanjkljaja v razmerju do BDP
leta 2014 znašal 1,9 %, leta 2015 pa 2,4 %,
medtem ko naj bi se javni dolg v letu 2015 na splošno ustalil na 45,8 %
BDP. Z vidika teh gibanj in napovedi služb Komisije iz
pomladi 2014 Komisija meni, da je bil čezmerni primanjkljaj
odpravljen s kredibilnim in vzdržnim zmanjšanjem proračunskega
primanjkljaja pod 3 % BDP. Komisija torej priporoča, naj Svet
razveljavi sklep o obstoju čezmernega primanjkljaja za Češko
republiko. Češka republika ne izpolnjuje merila glede
deviznega tečaja. Češka krona ni
vključena v ERM II. Češka republika izvaja režim drsečega
deviznega tečaja, kar centralni banki omogoča, da posega na devizni
trg in vpliva na tečaj. Od začetka leta 2010 do konca leta 2013 je
devizni tečaj češke krone glede na euro v glavnem ostal stabilen;
večinoma se je z njo trgovalo v vrednosti med 24 in 26 CZK/EUR. Češka
nacionalna banka je 7. novembra 2013 napovedala, da bo posredovala na deviznem
trgu, da bi oslabila krono, tako da bi njen devizni tečaj glede na euro
presegal 27 CZK/EUR. Zaradi tega se je vrednost krone naglo oslabila s pod 26
CZK/EUR na nad 27 CZK/EUR in z njo se je nato v začetku leta 2014 trgovalo
v vrednosti blizu 27,4 CZK/EUR. V dveh letih pred to oceno je krona glede na
euro izgubila skoraj 11 % vrednosti. Češka republika izpolnjuje merilo glede
konvergence dolgoročnih obrestnih mer. V
Češki republiki je bila v času zadnje konvergenčne ocene iz
leta 2012 12-mesečna povprečna obrestna mera pod referenčno
vrednostjo. Povprečna dolgoročna obrestna mera v Češki republiki
v letu do aprila 2014 je bila 2,2 %, kar je precej pod
referenčno vrednostjo 6,2 %. Po dolgotrajnem negativnem trendu
se je dolgoročna obrestna mera znižala z nad 5 % sredi leta 2009 na
manj kot 2 % ob koncu leta 2012. Istočasno se je razlika do nemške
dolgoročne referenčne obveznice zmanjšala pod 100 bazičnih
točk. Dolgoročne razlike so v letu 2013 na splošno ostale stabilne,
pri čemer so nihale pri okoli 50 bazičnih točk, donosi pa so se
nekoliko povečali tako v Češki republiki kot v Nemčiji. Razlika
v donosu glede na nemško referenčno obveznico se je v začetku leta
2014 povečala na približno 70 bazičnih točk. Poleg tega so bili proučeni dodatni
dejavniki, vključno z gibanji v plačilni bilanci in povezovanjem
trga dela ter proizvodnih in finančnih trgov. Zunanji saldo Češke
republike se je postopoma izboljševal od primanjkljaja nad 3 % BDP v
letu 2010 do presežka v višini 0,5 % BDP v letu 2013, kar je zlasti
rezultat povečanega trgovinskega presežka. Češko gospodarstvo je
močno vključeno v euroobmočje prek trgovine in naložbenih
povezav. Izbrani kazalniki v zvezi s poslovnim okoljem kažejo, da je Češka
republika manj uspešna od večine držav članic euroobmočja.
Češki finančni sektor je močno povezan s finančnim
sektorjem EU, pretežno zaradi visoke stopnje tujega lastništva finančnih
posrednikov. V Češki republiki v okviru postopka v zvezi z makroekonomskim
neravnotežjem ni bil opravljen poglobljen pregled.
4.
HRVAŠKA
Komisija glede na svojo oceno združljivosti
pravnih predpisov in izpolnjevanja konvergenčnih meril ter ob upoštevanju
dodatnih dejavnikov meni, da Hrvaška ne izpolnjuje pogojev za uvedbo
eura. Zakonodaja na Hrvaškem je v celoti združljiva z obveznostjo skladnosti iz člena 131 PDEU. Hrvaška izpolnjuje merilo glede stabilnosti
cen. Povprečna stopnja inflacije na Hraškem v
12 mesecih do aprila 2014 je bila 1,1 %, kar je pod
referenčno vrednostjo 1,7 %. Po pričakovanjih naj bi inflacija
v prihodnjih mesecih ostala pod referenčno vrednostjo. Letna inflacija po HICP je v zadnjem letu in pol
močno upadla, z nad 4 % v drugi polovici leta 2012 na približno
nič pomladi 2014. To je odražalo nižje cene energentov in živil na
svetovnih trgih primarnih proizvodov, zmanjšanje učinka prejšnjih povišanj
nadzorovanih cen ter protiinflacijske učinke zaradi dolgotrajne recesije.
Aprila 2014 je letna inflacija znašala –0,1 %. V skladu s projekcijami naj bi inflacija ostala
obvladljiva skozi vse leto 2014, in sicer zaradi šibkega domačega
povpraševanja, neugodnih gibanj na trgu dela ter potreb po obsežnem
razdolževanju zasebnega in javnega sektorja. Po napovedi služb Komisije iz
pomladi 2014 naj bi bila letna inflacija po HICP leta 2014 v
povprečju 0,8 %, leta 2015 pa 1,2 %. Raven cen na
Hrvaškem (približno 69 % povprečja euroobmočja v letu 2012)
kaže na možnosti za nadaljnjo dolgoročno konvergenco ravni cen. Hrvaška ne izpolnjuje merila glede javnih
financ. Svet je za Hrvaško ugotovil obstoj čezmernega
primanjkljaja (Sklep Sveta z dne 28. januarja 2014). Priporočil je,
da ga država odpravi do leta 2016. Delež javnofinančnega primanjkljaja
sektorja država v razmerju do BDP je leta 2013 dosegel 4,9 %, kar je rahlo
zmanjšanje v primerjavi s 5 % iz leta 2012. Glede na napovedi Komisije iz
pomladi 2014 naj bi se primanjkljaj zmanjšal, in sicer na 3,8 % BDP v letu
2014 in 3,1 % BDP v letu 2015. Delež javnega dolga v razmerju do BDP naj
bi se po napovedih povečeval do konca obdobja iz napovedi, in sicer s 67,1 %
leta 2013 na 69,2 % leta 2015. Hrvaška ne izpolnjuje merila glede deviznega
tečaja. Hrvaška kuna ni vključena v
ERM II. Hrvaška izvaja strogo upravljan režim drsečega deviznega
tečaja, kar centralni banki omogoča, da posega na devizni trg in
vpliva na tečaj. V preteklih dveh letih je kuna ostala sorazmerno stabilna
glede na euro, ki je njena osrednja valuta. Njen tečaj se je gibal med 7,4
in 7,7 HRK/EUR. Zanemarljiv padec vrednosti kune glede na euro v zadnjih letih
je odražal slaba domača gospodarska gibanja in neugodne zunanje pogoje,
medtem ko je bila nestabilnost med letom povezana s sezonskim značajem
prihodkov iz turizma. Hrvaška izpolnjuje merilo konvergence
dolgoročnih obrestnih mer. Povprečna
dolgoročna obrestna mera na Hrvaškem, ki se izraža z donosom enotne
referenčne obveznice na sekundarnem trgu s preostalo zapadlostjo okoli 6
let, je znašala 4,8 % v letu do aprila 2014, kar je pod referenčno
vrednostjo 6,2 %. V primerjavi s skoraj 7 % sredi leta 2012 je upadla
na približno 4,6 % jeseni 2013, potem pa se je v začetku leta 2014 rahlo
dvignila. Ker ni državnih obveznic, denominiranih v kunah, z daljšo
zapadlostjo, je treba gibanja donosov razlagati zelo previdno. Razlika v donosu
glede na nemško referenčno obveznico s 6-letno zapadlostjo je aprila 2014
znašala približno 370 bazičnih točk. Poleg tega so bili proučeni dodatni
dejavniki, vključno z gibanji v plačilni bilanci in povezovanjem
trga dela ter proizvodnih in finančnih trgov. Zunanji saldo Hrvaške se je
v zadnjih letih precej izboljšal in je v letu 2013 zabeležil presežek v višini
1,2 % BDP, zlasti zaradi krčenja uvoza. Hrvaško gospodarstvo je
vključeno v euroobmočje prek trgovine in naložbenih povezav,
čeprav so povezave s svetovnimi dobavnimi verigami ostale šibke. Izbrani
kazalniki v zvezi s poslovnim okoljem kažejo, da je Hrvaška manj uspešna od
večine držav članic euroobmočja. Finančni sektor je
močno vključen v euroobmočje na podlagi tujega lastništva v
domačih bankah. Na Hrvaškem je bil v okviru postopka v zvezi z
makroekonomskim neravnotežjem opravljen poglobljen pregled, v katerem je bilo
ugotovljeno, da v državi obstajajo čezmerna makroekonomska neravnotežja,
ki zahtevajo posebno spremljanje in odločne ukrepe politike. Ukrepi
politike so potrebni zlasti zaradi ranljivosti, ki jo povzročajo znatne
zunanje obveznosti, slabšanja izvoznih rezultatov, visoko zadolženih podjetij
in hitro naraščajočega javnega dolga.
5.
LITVA
Ob upoštevanju ocene pravne združljivosti in
izpolnjevanja konvergenčnih meril ter ob upoštevanju dodatnih dejavnikov
Komisija meni, da Litva izpolnjuje pogoje za uvedbo eura. Zakonodaja v Litvi je v celoti združljiva z obveznostjo skladnosti iz člena 131 PDEU. Litva izpolnjuje merilo glede stabilnosti cen. V Litvi je bila v času zadnje konvergenčne ocene iz
leta 2012 12-mesečna povprečna inflacija nad referenčno
vrednostjo. Povprečna stopnja inflacije v Litvi v 12 mesecih do
aprila 2014 je bila 0,6 %, kar je precej pod referenčno
vrednostjo 1,7 %. Po napovedih naj bi inflacija v prihodnjih mesecih
ostala pod referenčno vrednostjo. Potem ko je letna inflacija po HICP leta 2008
dosegla višek pri 10 %, se je zaradi gospodarske recesije in precejšnje
prilagoditve nominalnih plač v letih 2009 in 2010 umirila. V letu 2011 je
v povprečju znova narasla na 4,1 %, in sicer zaradi višjih cen
primarnih proizvodov in gospodarskega okrevanja. Nato je zanjo na splošno
veljal upadajoč trend, ki ga je sprožila manjša rast cen energentov in
predelanih živilskih proizvodov, kar je podprlo tudi stalno omejevanje
plač v gospodarstvu. Inflacija se je v letu 2012 ustalila pri 3,2 %,
leta 2013 pa pri 1,2 %. Po napovedi služb Komisije iz pomladi 2014
naj bi letna inflacija po HICP v letu 2014 v povprečju znašala
1,0 % ter tako odražala zlasti ugodna gibanja cen živil in energentov.
Leta 2015 naj bi se inflacija povišala na 1,8 % na podlagi
izboljšanega domačega povpraševanja. Sorazmerno nizke cene v Litvi
(približno 63 % povprečja euroobmočja v letu 2012) kažejo
na možnosti za nadaljnjo dolgoročno konvergenco ravni cen. Vzdržnost konvergence pomeni, da je upoštevanje
referenčne vrednosti rezultat prej osnovnih kot začasnih dejavnikov.
Analiza osnovnih dejavnikov in dejstvo, da je bila referenčna vrednost
upoštevana z znatno rezervo, podpirata pozitivno oceno izpolnjevanja merila
stabilnosti cen. Dolgoročni obeti glede inflacije bodo odvisni
zlasti od tega, ali bodo plače rasle vzporedno s produktivnostjo. Ker
Litva še vedno poskuša odpraviti zaostanek v gospodarstvu, naj bi plače po
pričakovanjih rasle hitreje kot v večini naprednih članic euroobmočja.
Vendar so tveganja za stabilnost cen zaradi njihovega prilagajanja, povezanega
z odpravljanjem zaostanka, omejena, kar so nedavno dokazali prožnost trga dela
in mehanizmi določanja plač, ki bi morali zagotoviti usklajenost
stroškov dela in produktivnosti. Prav tako jih lahko zajezijo precejšnji
napredek države pri izvajanju direktive EU o storitvah in nizki stroški vstopa
na trg, ki konkurenčne pritiske ohranjajo na visoki ravni. To se je
pokazalo ob nedavnih novih vstopih na maloprodajni trg. Srednjeročno
pomanjkanje kvalificirane delovne sile bi lahko povzročilo dvig plač
glede na produktivnost. Odstranitev preostalih ozkih grl bo pomembna za
omejitev morebitnega zaostrovanja stanja na trgu dela. Diverzifikacija dobave
in bolj konkurenčni trgi bi prav tako podprli ugodna cenovna gibanja v
energetskem sektorju. Litva izpolnjuje merilo glede javnih financ. Svet za Litvo ni sprejel sklepa o obstoju čezmernega
primanjkljaja. Javnofinančni primanjkljaj sektorja država se je zmanjšal s
5,5 % BDP v letu 2011 na 3,2 % v letu 2012, in sicer zlasti po
zaslugi omejevanja odhodkov. Delež javnofinančnega primanjkljaja v
razmerju do BDP je v letu 2013 znašal 2,1 % in naj bi po pomladanski
napovedi služb Komisije iz leta 2014 ob nespremenjeni politiki v letu 2014
ostal na 2,1 % BDP, v letu 2015 pa se rahlo zmanjšal na 1,6 %. Javni
dolg naj bi se z 39,4 % BDP v letu 2013 povečal na 41,4 %
BDP v letu 2015. Litva je uvedla več ukrepov za fiskalno
upravljanje, ki naj bi podprli dolgoročno zavezo države k zagotavljanju
zdravih javnih financ. Marca 2012 je podpisala pogodbo o stabilnosti,
usklajevanju in upravljanju v EMU, ustrezen ratifikacijski zakon pa je
parlament odobril septembra 2012. To pomeni dodatno zavezo za izvajanje
vzdržnih fiskalnih politik, usmerjenih k stabilnosti. Vlada je sredi aprila
sprejela osnutek zakonodajnega svežnja, ki je vseboval tudi ustavni zakon o
vzdržnosti financ sektorja države v skladu s fiskalnim paktom. O zakonu bo
glasoval parlament. Nacionalnemu revizijskemu uradu naj bi bile zaupane naloge
neodvisnega fiskalnega sveta. S prenosom pogodbe o stabilnosti, usklajevanju in
upravljanju v EMU v nacionalno zakonodajo bi nadalje podprla obstoječa
zakonodaja, zlasti zakon o fiskalni disciplini, ki je bil sprejet leta 2007 in
se uporablja od leta 2013. Navedena pogodba temelji na določbah Pakta za
stabilnost in rast, povezuje zgornjo mejo za odhodke s prihodki in kot
srednjeročni cilj določa uravnotežen proračun, pa tudi
dolgoročno vzdržnost. Vendar pa ne določa zavezujočega
srednjeročnega okvira za odhodke. Poleg tega so v postopku načrtovanja in
izvrševanja proračuna za leto 2014 že v celoti upoštevane spremembe zakona
o nacionalnem proračunu, namenjene izvajanju Direktive Sveta 2011/85/EU o
zahtevah v zvezi s proračunskimi okviri držav članic s ciljem
uravnoteženega ali presežnega proračunskega stanja v celem ciklu. S temi
spremembami se je povečala odgovornost vlade za izvajanje večletnih
fiskalnih ciljev, vendar pa je treba učinek novega zakona še oceniti. Litva izpolnjuje merilo glede menjalnega
tečaja. Litva se je v ERM II vključila
28. junija 2004, kar pomeni, da v času sprejetja tega poročila
že skoraj deset let sodeluje v tem mehanizmu. Ob vključitvi v ERM II so se
litovski organi enostransko zavezali, da bodo znotraj mehanizma ohranili
prevladujoč sistem valutnega odbora. Valutni odbor trdno podpirajo devizne
rezerve. Razlike v kratkoročni obrestni meri glede na euroobmočje so
se zmanjšale na zelo nizko raven. V dvoletnem ocenjevalnem obdobju litas ni
odstopal od centralnega tečaja in tudi ni bil izpostavljen napetostim. Litva izpolnjuje merilo konvergence
dolgoročnih obrestnih mer. Povprečna
dolgoročna obrestna mera v letu do aprila 2014 je bila 3,6 %, to je
precej pod referenčno vrednostjo 6,2 %. V Litvi je bila v času
zadnje konvergenčne ocene iz leta 2012 povprečna dolgoročna
obrestna mera pod referenčno vrednostjo (5,2 %). Nato se je postopno
še zmanjšala na vrednost pod 4 % v letu 2013, kar je odražalo izboljšano
zaupanje vlagateljev v državo, in sicer na podlagi povečane bonitetne
ocene države, pa tudi sorazmerno nizke domače inflacije. Čeprav je
trg dolgoročnih državnih obveznic, denominiranih v litasu, razmeroma
nedejaven, je vlada v letih 2012 in 2013 izdala dolžniške vrednostne papirje s
prvotno zapadlostjo do 10 let. Poleg tega so bili proučeni dodatni
dejavniki, vključno z gibanji v plačilni bilanci in povezovanjem
trga dela ter proizvodnih in finančnih trgov. Potem, ko je zunanji saldo
Litve (tj. tekoči in kapitalski račun skupaj) v letu 2009 zabeležil
precejšen presežek, se je v letu 2010 nekoliko poslabšal, v letu 2011 zabeležil
primanjkljaj v vrednosti 1,2 % BDP, nato pa v letih 2012 in 2013
zopet dosegel presežek. Glede prihodkov je bil leta 2009 zabeležen presežek, ki
odraža predvsem izgube pri posojilih tujih bank, od leta 2010, ko so banke
v tuji lasti ponovno dosegla dobičkonosnost, pa je bil spet zabeležen
primanjkljaj. Tekoči transferji in kapitalski računi so dosledno
beležili precejšne presežke, kar odraža pozitivne neto prilive iz sredstev EU
in nakazil migrantov. Prilivi neposrednih tujih naložb so po kolapsu leta 2009
okrevali in v letu 2011 dosegli vrhunec v višini 3.2 % BDP, vendar so
se v letu 2012 zmanjšali na 0,7 %, potem pa se v letu 2013 le nekoliko
izboljšali. Velik padec realnega efektivnega deviznega tečaja v obdobju
2009–2011, zlasti ko je bil deflacioniran s stroški dela na enoto, je
močno spodbudil stroškovno konkurenčnost Litve, ki je precej
izboljšala svoje izvozne rezultate. Po zmernem naraščajočem trendu se
je v obdobju med sredino leta 2012 in aprilom 2014 realni efektivni devizni
tečaj, deflacioniran s stroški dela na enoto, apreciiral za približno
6 %, realni efektivni devizni tečaj, deflacioniran s HICP, pa za
približno 3 %. Litovsko gospodarstvo je dobro vključeno v
euroobmočje prek trgovine in naložbenih povezav. Trg dela je pokazal
precejšno prožnost, toda strukturna brezposelnost je visoka. Izbrani kazalniki
v zvezi s poslovnim okoljem kažejo, da je stanje v Litvi na splošno enako kot
povprečno stanje v državah članicah euroobmočja. Litovski
finančni sektor je dobro vključen v finančni sistem EU, kar
dokazuje velik delež bank v tuji lasti. Finančni nadzor je bil v zadnjih
letih močno okrepljen. Tudi sodelovanje z domačimi nadzorniki je bilo
dodatno okrepljeno.
6.
MADŽARSKA
Komisija glede na svojo oceno združljivosti
pravnih predpisov in izpolnjevanja konvergenčnih meril ter ob upoštevanju
dodatnih dejavnikov meni, da Madžarska ne izpolnjuje pogojev za
uvedbo eura. Zakonodaja na Madžarskem, zlasti zakon o madžarski nacionalni banki (MNB – Magyar Nemzeti
Bank), ni v celoti združljiva z obveznostjo skladnosti iz
člena 131 PDEU. V zvezi z nalogami ESCB iz člena 127(2)
PDEU in člena 3 Statuta ESCB in ECB obstajajo nezdružljivosti
zlasti v zvezi z neodvisnostjo MNB, prepovedjo denarnega financiranja in
vključevanjem centralne banke v ESCB v času uvedbe eura. Poleg tega
zakon o MNB vsebuje tudi nezdružljivost in nadaljnje nepopolnosti v zvezi z
vključitvijo MNB v ESCB. Madžarska izpolnjuje merilo glede stabilnosti
cen. Na Madžarskem je bila v času zadnje
konvergenčne ocene iz leta 2012 12-mesečna povprečna
inflacija nad referenčno vrednostjo. Povprečna stopnja inflacije na
Madžarskem v 12 mesecih do aprila 2014 je bila 1,0 %, kar
je pod referenčno vrednostjo 1,7 %. Po napovedih naj bi
inflacija v prihodnjih mesecih ostala pod referenčno vrednostjo. Letna inflacija je dosegla najvišjo stopnjo
septembra 2012, potem pa januarja 2013 ostro upadla, pri čemer je
učinek prejšnjega porasta posrednega davka na inflacijo zbledel in se je
začela vrsta znižanj cen storitev preskrbe. Poleg šibkega domačega
povpraševanja in napovedi zgodovinsko nizke inflacije je dezinflacijo
podkrepilo tudi znižanje tržnih cen energentov in živil. Po drugi strani so
dvig trošarin in nekateri drugi vladni ukrepi povzročili močno povišanje
cen. Aprila 2014 je letna inflacija po HICP znašala –0,2 %. Inflacija naj bi se po pomladanski napovedi služb
Komisije iz leta 2014 povišala na 1,0 % v letu 2014 in na 2,8 % v
letu 2015, in sicer predvsem zaradi pojemanja učinka znižanj cen komunalnih
storitev, manj ugodnih gibanj cen primarnih proizvodov in postopnega zapiranja
vrzeli v proizvodnji. Sorazmerno nizke cene na Madžarskem (približno 59 %
povprečja euroobmočja v letu 2012) kažejo na možnosti za
nadaljnjo dolgoročno konvergenco ravni cen. Madžarska izpolnjuje merilo glede javnih
financ. Svet za Madžarsko ni sprejel sklepa o obstoju
čezmernega primanjkljaja. Saldo sektorja država se je po presežku v višini
4,3 % BDP v letu 2011 zaradi obsežnega enkratnega ukrepa v letu 2012
spremenil v primanjkljaj v višini 2,1 % BDP. Delež
javnofinančnega primanjkljaja v razmerju do BDP je v letu 2013 znašal
2,2 % in naj bi po pomladanski napovedi služb Komisije iz leta 2014 ob
nespremenjeni politiki v letu 2014 znašal 2,9 % BDP, v letu 2015 pa
2,8 %. Javni dolg naj bi se z 79,2 % BDP v letu 2013 malenkost
povišal na 79,5 % BDP v letu 2015. Madžarska ne izpolnjuje merila glede deviznega
tečaja. Madžarski forint ni vključen v
ERM II. Madžarska izvaja režim drsečega deviznega tečaja, kar
centralni banki omogoča, da posega na devizni trg in vpliva na tečaj.
Devizni tečaj forinta glede na euro je v zadnjih letih nestabilen. V drugi
polovici leta 2012 je bil forint glede na euro na splošno stabilen, vendar se
je njegova vrednost v začetku leta 2013 zmanjšala za približno 6 %.
Med drugim zaradi povečanega interesa vlagateljev za finančna
sredstva EU in izboljšanj makroekonomskega položaja države se je forint maja
okrepil, tako da se je njegova vrednosti preostanek leta 2013 gibala med 290 in
300 HUF/EUR, razen nekaj dni pred septembrskim srečanjem ameriške
centralne banke in proti koncu decembra. Vrednost forinta je v prvih mesecih
leta 2014 ostala nad 300 HUF/EUR, pri čemer je občutila začasne
pritiske, ki so bili zlasti povezani s pričakovanji glede ameriške
monetarne politike, nadaljnjim sproščanjem domače monetarne politike
in politično krizo v Ukrajini. Madžarska izpolnjuje merilo konvergence
dolgoročnih obrestnih mer. Povprečna
dolgoročna obrestna mera v letu do aprila 2014 je bila 5,8 %, to je
pod referenčno vrednostjo 6,2 %. V času zadnje konvergenčne
ocene za Madžarsko iz leta 2012 je bila nad referenčno vrednostjo.
Mesečna povprečna dolgoročna obrestna mera se je znižala iz
najvišje vrednosti, ki je v začetku leta 2012 znašala 9,5 %, na
skoraj 5 % do maja 2013. Dolgoročne obrestne mere so se poleti 2013
in v začetku leta 2014 povišale, vendar so na splošno nihale blizu
njihovega letnega povprečja. Dolgoročne razlike glede na nemško
referenčno obveznico so aprila 2014 znašale približno 410 bazičnih
točk. Poleg tega so bili proučeni dodatni
dejavniki, vključno z gibanji v plačilni bilanci in povezovanjem
trga dela ter proizvodnih in finančnih trgov. Zunanji presežek Madžarske
se je od leta 2009 vsako leto postopoma povečeval. Od leta 2011 so
izboljšave zlasti odražale višje presežke blagovne menjave in
učinkovitejše črpanje sredstev EU. Neto prilivi neposrednih tujih
naložb ostajajo sorazmerno majhni. Plačilnobilančna pomoč, ki
sta jo jeseni 2008 Madžarski podelila EU in MDS, se je iztekla proti koncu leta
2010. Čeprav je Madžarska novembra 2011 zaprosila za preventivno
plačilnobilančno pomoč, je zaradi stabilizacije stanja na
finančnem trgu svojo prošnjo januarja 2014 umaknila. Madžarsko
gospodarstvo je močno vključeno v euroobmočje prek trgovine in
naložbenih povezav. Izbrani kazalniki v zvezi s poslovnim okoljem kažejo, da je
Madžarska manj uspešna od večine držav članic euroobmočja.
Madžarski finančni sektor je dobro vključen v finančni sistem
EU. Na Madžarskem je bil v okviru postopka v zvezi z makroekonomskim
neravnotežjem opravljen poglobljen pregled, v katerem je bilo ugotovljeno, da v
tej državi še naprej obstajajo neravnotežja, ki zahtevajo spremljanje in
odločne ukrepe politike.
7.
POLJSKA
Komisija glede na svojo oceno združljivosti
pravnih predpisov in izpolnjevanja konvergenčnih meril ter ob upoštevanju
dodatnih dejavnikov meni, da Poljska ne izpolnjuje pogojev za uvedbo
eura. Zakonodaja na Poljskem,
zlasti zakon o poljski nacionalni banki (NBP – Narodowy Bank Polski) in ustava
Republike Poljske, ni v celoti združljiva z obveznostjo skladnosti iz
člena 131 PDEU. Nezdružljivosti zadevajo neodvisnost centralne banke,
prepoved denarnega financiranja in vključevanje centralne banke v ESCB ob
uvedbi eura. Poleg tega zakon o NBP vsebuje tudi nekaj nepopolnosti v zvezi z
neodvisnostjo centralne banke in vključevanjem NBP v ESCB ob uvedbi eura. Poljska izpolnjuje merilo glede stabilnosti
cen. Na Poljskem je bila v času zadnje
konvergenčne ocene iz leta 2012 12-mesečna povprečna
inflacija nad referenčno vrednostjo. Povprečna stopnja inflacije na
Poljskem v 12 mesecih do aprila 2014 je bila 0,6 %, kar je
precej pod referenčno vrednostjo 1,7 %. Po pričakovanjih
naj bi inflacija v prihodnjih mesecih ostala pod referenčno vrednostjo. Letna inflacija po HICP je hitro upadla z več
kot 4 % v prvi polovici leta 2012 na vrednost pod 1 % v drugem
četrtletju leta 2013, in sicer zaradi ugodnih gibanj cen primarnih
proizvodov in nenadnega znižanja cen telekomunikacijskih storitev. V drugi
polovici leta 2013 in v začetku leta 2014 je ostala pod 1 %, kar je v
veliki meri odražalo mahne inflacijske pritiske na svetovnih trgih in
sorazmerno stabilen devizni tečaj. Inflacija naj bi se po pomladanski napovedi služb
Komisije iz leta 2014 le postopoma povečala na 1,1 % leta 2014 in 1,9 %
leta 2015, saj naj bi vrzel v proizvodnji po ocenah ostala negativna. Razmeroma
nizke cene na Poljskem (približno 56 % povprečja euroobmočja v
letu 2012) kažejo na možnosti za nadaljnjo dolgoročno konvergenco
ravni cen. Poljska ne izpolnjuje merila glede javnih
financ. Svet je za Poljsko ugotovil obstoj
čezmernega primanjkljaja (Sklep Sveta z dne 7. julija 2009)[16].
Priporočil ji je, naj čezmerni primanjkljaj odpravi do
leta 2012. Svet je 21. junija 2013 ugotovil, da je Poljska
sprejela učinkovite ukrepe, vendar je ob neugodnih gospodarskih dogodkih z
velikimi posledicami za javne finance izdal revidirano priporočilo na
podlagi člena 126(7) PDEU, v katerem je Poljski priporočil, naj
čezmerni primanjkljaj odpravi do leta 2014. Kot rok za učinkovite
ukrepe je določil 1. oktober 2013. Svet je 10. decembra 2013 v skladu
s členom 126(8) PDEU ugotovil, da Poljska ni sprejela učinkovitih
ukrepov. Sprejel je novo priporočilo na podlagi
člena 126(7) PDEU, v skladu s katerim bi morala Poljska
čezmerni primanjkljaj kredibilno in vzdržno odpraviti do leta 2015. Glede na pomladansko napoved služb Komisije iz
leta 2014 naj bi se javnofinančni saldo povečal s primanjkljaja v
vrednosti 4,3 % BDP v letu 2013 na presežek v vrednosti
5,7 % BDP v letu 2014, in sicer predvsem zaradi velikega enkratnega
prenosa sredstev iz drugega pokojninskega stebra. Leta 2015 naj bi bil
javnofinančni saldo zopet negativen in po računovodskem sistemu ESA95
zabeležil primanjkljaj v vrednosti 2,9 % BDP. Delež javnega dolga v
razmerju do BDP naj bi padel s 57 % v letu 2013 na 49,2 % v letu
2014, zlasti zaradi prenosa sredstev pokojninskega sklada, nato pa se v letu
2015 povečal na 50 %. Poljska ne izpolnjuje merila glede deviznega
tečaja. Poljski zlot ni vključen v
ERM II. Poljska izvaja režim drsečega deviznega tečaja, kar
centralni banki omogoča, da posega na devizni trg in vpliva na tečaj.
Po močnem zmanjšanju vrednosti v drugi polovici leta 2011, kar je sprožilo
posredovanje NBP na deviznem trgu, se je devizni tečaj zlota glede na euro
v začetku leta 2012 delno izboljšal. Zlot se je nato na splošno
stabiliziral. Z njim se je do začetka leta 2014 večinoma trgovalo v
vrednosti med 4,1 in 4,3 PLN/EUR. V primerjavi z aprilom 2012 je tako devizni
tečaj zlota glede na euro aprila 2014 ostal praktično nespremenjen. Poljska izpolnjuje merilo konvergence
dolgoročnih obrestnih mer. Na Poljskem je bila v
času zadnje konvergenčne ocene iz leta 2012 12-mesečna
povprečna dolgoročna obrestna mera enaka referenčni vrednosti.
Povprečna dolgoročna obrestna mera v letu do aprila 2014 je bila
4,2 %, to je precej pod referenčno vrednostjo 6,2 %.
Dolgoročne obrestne mere so se zmanjšale z nad 6 % v začetku
leta 2011 na pod 4 % ob koncu leta 2012, kar je odražalo izboljšano zaupanje
vlagateljev v državo in tudi precejšnje zmanjšanje domače inflacije.
Dolgoročne obrestne mere so se znova povečale v drugi polovici leta
2013, ko je upadla pripravljenost za tveganje na svetovnih finančnih
trgih. Zato so se v začetku leta 2014 razlike med dolgoročnimi
obrestnimi merami in nemško referenčno obveznico gibale okoli
270 bazičnih točk. Poleg tega so bili proučeni dodatni
dejavniki, vključno z gibanji v plačilni bilanci in povezovanjem
trga dela ter proizvodnih in finančnih trgov. Zunanji saldo Poljske se je
v zadnjih letih precej izboljšal in je v letu 2013 zabeležil presežek v višini
1 % BDP, in sicer zaradi krepitve trgovinske bilance. Poljsko
gospodarstvo je dobro vključeno v euroobmočje prek trgovine in
naložbenih povezav. Izbrani kazalniki v zvezi s poslovnim okoljem kažejo, da je
Poljska manj uspešna od večine držav članic euroobmočja. Poljski
finančni sektor je dobro vključen v finančni sistem EU, kar
dokazuje precejšen delež bank v tuji lasti. Na Poljskem v okviru postopka v
zvezi z makroekonomskim neravnotežjem ni bil opravljen poglobljen pregled.
8.
ROMUNIJA
Komisija glede na svojo oceno združljivosti
pravnih predpisov in izpolnjevanja konvergenčnih meril ter ob upoštevanju
dodatnih dejavnikov meni, da Romunija ne izpolnjuje pogojev za uvedbo
eura. Zakonodaja v Romuniji,
zlasti zakon št. 312 o statutu banke Romunije (zakon o BNR), ni v
celoti združljiva z obveznostjo skladnosti iz člena 131 PDEU.
Nezdružljivosti zadevajo neodvisnost centralne banke, prepoved denarnega
financiranja in vključevanje centralne banke v ESCB ob uvedbi eura. V
zvezi s cilji zakona o BNR ter nalogami ESCB iz člena 127(2)
PDEU in člena 3 Statuta ESCB in ECB poleg tega v zakonu o BRN
obstajajo nepopolnosti v zvezi z neodvisnostjo centralne banke in
vključevanjem centralne banke v ESCB v času uvedbe eura. Romunija ne izpolnjuje merila glede stabilnosti
cen. V Romuniji je bila v času zadnje
konvergenčne ocene iz leta 2012 12-mesečna povprečna
inflacija nad referenčno vrednostjo. Povprečna stopnja inflacije v
Romuniji v 12 mesecih do aprila 2014 je bila 2,1 %, kar je nad
referenčno vrednostjo v višini 1,7 %. Po napovedih naj bi inflacija v
prihodnjih mesecih ostala nad referenčno vrednostjo. Romunija je v zadnjih letih zabeležila nestabilne
in povišane stopnje inflacije. Letna inflacija je dosegla vrhunec maja 2011 pri
vrednosti 8,5 %, po tem ko je bila sredi leta 2010 zvišana standardna
stopnja DDV in so se povišale cene živil. V drugi polovici leta 2011 in v
začetku leta 2012 se je precej znižala, in sicer zaradi dobre letine in
nižjih cen primarnih energetskih proizvodov, vendar se je v drugi polovici leta
2012 in začetku leta 2013 zaradi dviga cen živil in energentov znova
okrepila. Letna povprečna inflacija se je v letih 2012 in 2013 ustalila
malo nad 3 %. Po pričakovanjih naj bi bila v letu 2014
nižja zaradi nižjih cen živil, v letu 2015 pa naj bi se okrepila z okrevanjem
domačega povpraševanja. Po napovedi služb Komisije iz pomladi 2014
naj bi bila letna inflacija po HICP leta 2014 v
povprečju 2,5 %, leta 2015 pa 3,3 %. Razmeroma
nizke cene v Romuniji (okoli 54 % povprečja euroobmočja v
letu 2012) kažejo na velike možnosti za nadaljnjo dolgoročno
konvergenco ravni cen. Romunija izpolnjuje merilo glede javnih financ. Svet za Romunijo ni sprejel sklepa o obstoju čezmernega
primanjkljaja. Javnofinančni primanjkljaj sektorja država se je zmanjšal s
5,5 % BDP v letu 2011 na 3,0 % v letu 2012, in sicer zlasti po
zaslugi omejevanja odhodkov, vendar tudi zaradi sprejetja ukrepov na strani
prihodkov. Delež javnofinančnega primanjkljaja v razmerju do BDP je v letu
2013 znašal 2,3 % in naj bi se po pomladanski napovedi služb Komisije iz
leta 2014 ob nespremenjeni politiki v letu 2014 nadalje zmanjšal na 2,2 %
BDP, v letu 2015 pa na 1,9 %. Javni dolg naj bi se z 38,4 % BDP v
letu 2013 povišal na 40,1 % BDP v letu 2015. Romunija ne izpolnjuje merila glede deviznega
tečaja. Romunski lev ni vključen v
ERM II. Romunija izvaja režim drsečega deviznega tečaja, kar
centralni banki omogoča, da posega na devizni trg in vpliva na tečaj.
Potem, ko je romunski lev v obdobju svetovne finančne krize v drugi
polovici leta 2008 in v prvi polovici leta 2009 močno izgubil na
vrednosti, se je od leta 2009 do konca leta 2011 na splošno stabiliziral, in
sicer po zaslugi programa finančne pomoči EU in Mednarodnega
denarnega sklada. Devizni tečaj leva glede na euro je občutil
pritiske za znižanje vrednosti med nenadnimi začasnimi izbruhi globalnega
strahu pred tveganji, zlasti sredi leta 2012. V drugi polovici leta 2012 in v
začetku leta 2013 se je nekoliko utrdil, ko se je povečalo tuje
zanimanje za sredstva, denominirana v RON. Sredi leta 2013 in v začetku
leta 2014 se je vrednost deviznega tečaja leva glede na euro zaradi
povečanega strahu pred tveganji začasno zmanjšala, kar je imelo
posledice za operacije BNR na medbančnem in deviznem trgu. V dveh letih
pred to oceno je lev glede na euro izgubil 1,9 % vrednosti. Romunija izpolnjuje merilo konvergence
dolgoročnih obrestnih mer. V Romuniji so bile v
času zadnje konvergenčne ocene iz leta 2012 povprečne
dolgoročne obrestne mere nad referenčno vrednostjo. Povprečna
dolgoročna obrestna mera v Romuniji v letu do aprila 2014 je bila
5,3 %, kar je pod referenčno vrednostjo 6,2 %. Dolgoročne
obrestne mere v Romuniji so večino obdobja od leta 2010 do
leta 2011 ostale nekoliko nad 7 %, nato pa so v letu 2012 padle.
Do konca leta 2012 so se znižale na okoli 5,5 % in se večino leta
2013 gibale okoli 5,3 %, kar je odražalo izboljšano zaupanje vlagateljev v
državo. Zato so se razlike med dolgoročnimi obrestnimi merami in nemško
referenčno obveznico znižale z nad 500 bazičnih točk v drugi
polovici leta 2012 na približno 380 bazičnih točk aprila 2014. Poleg tega so bili proučeni dodatni
dejavniki, vključno z gibanji v plačilni bilanci in povezovanjem
trga dela ter proizvodnih in finančnih trgov. Zunanji saldo Romunije (tj.
tekoči in kapitalski račun skupaj) se je med svetovno krizo
močno izboljšal. Zunanji primanjkljaj Romunije se je zmanjšal na
3 % BDP v letu 2012, zunanji saldo pa je v letu 2013 dosegel
presežek. Zmanjšanje zunanjega primanjkljaja je bilo zlasti posledica manjšega
primanjkljaja v trgovanju z blagom. Romunija od leta 2009 prejema
mednarodno finančno pomoč. Prvemu dvoletnemu skupnemu programu
finančne pomoči EU in Mednarodnega denarnega sklada sta sledila še
dva skupna programa EU in MDS, odobrena v letih 2011 in 2013. Za razliko od
prvega sta se oba naknadna programa štela za preventivna in iz njiju do zdaj
niso bila črpana nobena sredstva. Pritiski glede zunanjega financiranja so
se v obdobju 2012–2013 še zmanjšali zaradi izboljšanja zunanjega salda in
večje globalne pripravljenosti za tveganje. Romunsko gospodarstvo je dobro
vključeno v euroobmočje prek trgovine in naložbenih povezav. Izbrani
kazalniki v zvezi s poslovnim okoljem kažejo, da je Romunija manj uspešna od večine
držav članic euroobmočja. Romunski finančni sektor je dobro
vključen v finančni sistem EU, kar dokazuje precejšen delež bank
v tuji lasti. V Romuniji v okviru postopka v zvezi z makroekonomskim
neravnotežjem ni bil opravljen poglobljen pregled.
9.
ŠVEDSKA
Komisija glede na svojo oceno združljivosti
pravnih predpisov in izpolnjevanja konvergenčnih meril ter ob upoštevanju
dodatnih dejavnikov meni, da Švedska ne izpolnjuje pogojev za uvedbo eura. Zakonodaja na Švedskem,
zlasti zakon o švedski nacionalni banki (Sveriges Riksbank), vladni instrument
in zakon o politiki deviznega tečaja, ni v celoti združljiva z
obveznostjo skladnosti iz člena 131 PDEU. Nezdružljivosti in
nepravilnosti zadevajo neodvisnost centralne banke, prepoved denarnega
financiranja in vključevanje centralne banke v ESCB ob uvedbi eura. Švedska izpolnjuje merilo glede stabilnosti
cen. Na Švedskem je bila v času zadnje
konvergenčne ocene iz leta 2012 12-mesečna povprečna
inflacija pod referenčno vrednostjo. Povprečna stopnja inflacije na
Švedskem v 12 mesecih do aprila 2014 je bila 0,3 %, kar je
precej pod referenčno vrednostjo 1,7 %. Po napovedih naj bi
inflacija v prihodnjih mesecih ostala precej pod referenčno vrednostjo. V zadnjih letih se je inflacija po HICP na
Švedskem znižala s povprečno 1,4 % leta 2011 na 0,9 % leta
2012, nato pa še na 0,4 % leta 2013. Znižanje v zadnjih dveh letih je bilo
posledica okrepitve vrednosti krone in počasnega notranjega in zunanjega
povpraševanja ter je zadevalo najrazličnejše blago in storitve. Aprila
2014 je letna inflacija po HICP znašala 0,3 %. Ob postopni okrepitvi rasti se bo inflacija v letu
2014 verjetno le zmerno povečevala. Komponente HICP naj ne bi
povzročile posebnega pritiska za povečanje inflacije, prav tako pa
naj bi gibanje plač po napovedih ostalo zmerno. Po napovedih služb
Komisije iz pomladi 2014 naj bi bila povprečna letna inflacija
leta 2014 0,5 %, leta 2015 pa 1,5 %. Raven cen
življenjskih potrebščin na Švedskem glede na euroobmočje se je
postopno povečevala od leta 1995, ko se je Švedska pridružila EU, na
126 % v letu 2012. Švedska izpolnjuje merilo glede javnih financ. Svet za Švedsko ni sprejel sklepa o obstoju čezmernega
primanjkljaja. Saldo sektorja država se je v letu 2012 spremenil v primanjkljaj
v višini 0,6 % BDP in se v letu 2013 povečal na 1,1 %. To
je zlasti odražalo medlo rast in več vladnih ukrepov v podporo
gospodarstvu. Po napovedi služb Komisije iz pomladi 2014 naj bi
javnofinančni primanjkljaj ob nespremenjeni politiki leta 2014
dosegel 1,8 % BDP, nato pa se leta 2015 zmanjšal na 0,8 %.
Delež bruto javnega dolga je v letu 2013 znašal 40,6 % BDP in naj bi se po
napovedih nadalje povečal na približno 41,6 % BDP v letu 2014, nato
pa v letu 2015 zopet padel na 40,4 %. Švedska ne izpolnjuje merila glede deviznega
tečaja. Švedska krona ni vključena v ERM II.
Švedska izvaja režim drsečega deviznega tečaja, kar centralni banki
omogoča, da posega na devizni trg in vpliva na tečaj. Potem ko je
krona močno izgubila vrednost glede na euro ob začetku finančne
krize leta 2008, je njena vrednost med marcem 2009 in avgustom 2012 narasla za
okoli 35 % in avgusta 2012 dosegla najvišjo vrednost v 12 letih. Medtem ko
je bilo to povečanje vrednosti tudi popravek prejšnje oslabitve krone, so
k njej veliko prispevali prilivi varnih naložb v okviru krize državnega dolga v
euroobmočju. V dveh letih pred to oceno je krona glede na euro izgubila
približno 2 % vrednosti. Švedska izpolnjuje merilo glede konvergence
dolgoročnih obrestnih mer. Povprečna
dolgoročna obrestna mera na Švedskem v letu do aprila 2014 je bila
2,2 %, to je precej pod referenčno vrednostjo 6,2 %. Tudi
švedska 12-mesečna povprečna obrestna mera je bila v času zadnje
konvergenčne ocene iz leta 2012 precej pod referenčno vrednostjo.
Potem ko se je leta 2008 zmanjšala z vrednosti nad 4 %, je med oktobrom
2012 in majem 2013 dosegla najnižjo vrednost pri približno 1,6 % in se od
takrat povečuje. Razlike v donosu glede na nemške dolgoročne
obveznice med koncem leta 2012 in jesenjo 2013 so se povečale, pri
čemer so se donosi švedskih obveznic povečali po zaslugi delnega
preobrata v prilivih varnih naložb iz euroobmočja. Razlike glede na nemško
referenčno obveznico so aprila 2014 znašale približno 60 bazičnih
točk. Poleg tega so bili proučeni dodatni
dejavniki, vključno z gibanji v plačilni bilanci in povezovanjem
trga dela ter proizvodnih in finančnih trgov. Presežek v švedskem zunanjem
saldu se je manjšal od leta 2007 in je upadel z vrednosti nad 9 % BDP
leta 2007 na 6,6 % leta 2013, kar je delno pojasnjeno s strukturnim
zmanjšanjem švedskega presežka v trgovanju z blagom. Švedsko gospodarstvo je
močno vključeno v euroobmočje prek trgovine in naložbenih
povezav. Izbrani kazalniki v zvezi s poslovnim okoljem kažejo, da je Švedska
bolj uspešna od večine držav članic euroobmočja. Švedski
finančni sektor je dobro vključen v finančni sektor EU, zlasti
prek medsebojnih povezav z nordijsko-baltsko finančno skupino. Na Švedskem
je bil v okviru postopka v zvezi z makroekonomskim neravnotežjem v letu 2014
opravljen poglobljen pregled, v katerem je bilo ugotovljeno, da v tej državi še
naprej obstajajo neravnotežja, ki zahtevajo spremljanje in ukrepe politike. [1] Za države članice, ki še niso izpolnile potrebnih pogojev za
uvedbo eura, se uporablja izraz „države članice z odstopanjem“. Danska in
Združeno kraljestvo sta si pred sprejetjem Maastrichtske pogodbe izpogajala
dogovore o možnosti za izvzetje in ne sodelujeta v tretji fazi EMU. [2] Komisija in ECB sta v letu 2013 pripravili konvergenčni
poročili za Latvijo, in sicer na zahtevo nacionalnih organov. Latvija je
uvedla euro 1. januarja 2014. [3] Danska in Združeno kraljestvo nista izrazila namere za uvedbo
eura, zato nista vključena v to oceno. [4] Komisija je tretje poročilo o mehanizmu opozarjanja objavila
novembra 2013, zaključke z njim povezanih poglobljenih pregledov pa marca
2014. [5] Za potrebe merila glede stabilnosti cen se inflacija meri s
harmoniziranim indeksom cen življenjskih potrebščin (HICP), ki je
določen v Uredbi Sveta (ES) št. 2494/95. [6] Vse napovedi glede inflacije in drugih spremenljivk v tem poročilu
izhajajo iz napovedi služb Komisije iz pomladi 2014. Te napovedi temeljijo
na sklopu splošnih predpostavk za zunanje spremenljivke in na predpostavki
nespremenjenih politik, pri čemer se upoštevajo ukrepi, ki so dovolj
natančno znani. [7] V tem poročilu so uporabljeni podatki, pridobljeni do 15.
maja 2014. [8] Izraz „države z najboljšimi doseženimi rezultati glede stabilnosti
cen“ bi bilo treba razumeti v smislu člena 140(1) PDEU in njegova
uporaba ni namenjena splošni kvalitativni oceni gospodarske uspešnosti
posamezne države članice. [9] Litva, Irska oziroma Grčija. [10] Aprila 2014 je 12-mesečna povprečna stopnja inflacije v
Grčiji, Bolgariji in na Cipru znašala –1,2 %, –0,8 % oziroma
–0,4 %, v euroobmočju pa 1,0 %. [11] Direktiva o minimalnih zahtevah v zvezi z nacionalnimi
proračunskimi okviri, novi uredbi o makroekonomskem nadzoru in tri uredbe
o spremembi Pakta za stabilnost in rast so začele veljati
13. decembra 2011 (ena od dveh novih uredb o makroekonomskem nadzoru
in ena od treh uredb o spremembi Pakta za stabilnost in rast vključujeta
nove izvedbene mehanizme za države članice euroobmočja). Poleg
uveljavitve merila glede dolga v postopku v zvezi s čezmernim
primanjkljajem so spremembe uvedle številne pomembne novosti v Pakt za
stabilnost in rast, zlasti referenčno vrednost za odhodke, ki dopolnjuje
oceno napredka pri doseganju srednjeročnega proračunskega cilja
posameznih držav članic. [12] Pri ocenjevanju skladnosti z merilom deviznega tečaja Komisija
preveri, ali je devizni tečaj ostal blizu srednjega tečaja
ERM II, hkrati pa lahko tudi upošteva razloge za dvig tečaja v skladu
s Skupno izjavo o državah pristopnicah in ERM II z neuradnega zasedanja
Sveta ECOFIN v Atenah, 5. aprila 2003. [13] Referenčna vrednost za april 2014 je izračunana kot
navadno povprečje povprečnih dolgoročnih obrestnih mer v Latviji
(3,3 %), na Irskem (3,5 %) in Portugalskem (5,8 %) plus dve
odstotni točki. [14] Razlike med dolgoročnimi obrestnimi merami držav in
dolgoročnimi referenčnimi obveznicami euroobmočja (op.: nemška
referenčna obveznica se uporablja kot merilo za euroobmočje) se
izračunavajo z uporabo mesečne serije „Konvergenčno merilo EMU –
donosi obveznic“, ki jo objavlja Eurostat. ECB to serijo objavlja pod imenom
„Harmonizirana dolgoročna obrestna mera za namene ocenjevanja
konvergence“. [15] Sklep 2010/284/EU (UL L 125, 21.5.2010, str. 36–37). [16] Sklep št. 2009/589/ES (UL L 202, 4.8.2009 str. 46).