This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52008AG0023
Common Position (EC) No 23/2008 of 15 September 2008 adopted by the Council, acting in accordance with the procedure referred to in Article 251 of the Treaty establishing the European Community, with a view to the adoption of a Directive of the European Parliament and of the Council amending Directive 2003/88/EC concerning certain aspects of the organisation of working time
Skupno stališče (ES) št. 23/2008 z dne 15. septembra 2008 , ki ga je sprejel Svet v skladu s postopkom iz člena 251 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti z namenom sprejetja Direktive Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Direktive 2003/88/ES o določenih vidikih organizacije delovnega časa
Skupno stališče (ES) št. 23/2008 z dne 15. septembra 2008 , ki ga je sprejel Svet v skladu s postopkom iz člena 251 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti z namenom sprejetja Direktive Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Direktive 2003/88/ES o določenih vidikih organizacije delovnega časa
UL C 254E, 7.10.2008, p. 26–35
(BG, ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, IT, LV, LT, HU, MT, NL, PL, PT, RO, SK, SL, FI, SV)
7.10.2008 |
SL |
Uradni list Evropske unije |
CE 254/26 |
SKUPNO STALIŠČE (ES) št. 23/2008,
ki ga je sprejel Svet dne 15. septembra 2008
z namenom sprejetja Direktive 2008/…/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne … o spremembi Direktive 2003/88/ES o določenih vidikih organizacije delovnega časa
(2008/C 254 E/03)
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA –
ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti člena 137(2) Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Komisije,
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (1),
ob upoštevanju mnenja Odbora regij (2),
v skladu s postopkom, določenim v členu 251 Pogodbe (3),
ob upoštevanju naslednjega:
(1) |
Člen 137 Pogodbe določa, da Skupnost podpira in dopolnjuje dejavnosti držav članic z namenom izboljšanja delovnih pogojev za varovanje zdravja in varnosti delavcev. Direktive, sprejete na podlagi navedenega člena, ne smejo uvajati upravnih, finančnih in zakonskih omejitev, ki bi lahko zavirale ustanavljanje in razvoj malih in srednje velikih podjetij. |
(2) |
Direktiva 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta (4) določa minimalne zahteve za organizacijo delovnega časa, med drugim glede dnevnega in tedenskega počitka, odmorov, najdaljšega tedenskega delovnega časa, letnega dopusta in nekaterih vidikov nočnega dela, dela v izmenah in vzorcev dela. |
(3) |
Tretji odstavek člena 19 in drugi pododstavek člena 22(1) Direktive 2003/88/ES določata ponovno preučitev pred 23. novembrom 2003. |
(4) |
Več kot deset let po sprejetju Direktive Sveta 93/104/ES (5), prve direktive o organizaciji delovnega časa, je treba v večji meri upoštevati nove okoliščine in zahteve tako delodajalcev kot delavcev in zagotoviti sredstva za doseganje ciljev na področju rasti in zaposlovanja, kakor jih je določil Evropski svet 22. in 23. marca 2005 v okviru Lizbonske strategije. |
(5) |
Usklajenost poklicnega in družinskega življenja je bistven element pri doseganju ciljev, ki si jih je Evropska unija zastavila v Lizbonski strategiji, zlasti povečanja stopnje zaposlenosti med ženskami. Cilj ni zgolj ustvariti ugodnejše delovno okolje, temveč tudi omogočiti boljše prilagajanje potrebam delavcev, zlasti tistih, ki imajo družinske obveznosti. Kar nekaj sprememb, ki jih vsebuje ta direktiva, naj bi omogočilo boljšo uskladitev med poklicnim in družinskim življenjem. |
(6) |
V tej zvezi bi morale države članice spodbujati socialne partnerje, naj na ustrezni ravni sklenejo sporazume za boljšo usklajenost poklicnega in družinskega življenja. |
(7) |
Okrepiti je treba varovanje zdravja in varnosti delavcev in zagotoviti večjo prožnost pri organizaciji delovnega časa, zlasti glede časa dežurstva, natančneje neaktivnega dela časa dežurstva, na novo pa je treba najti tudi ravnovesje med usklajevanjem poklicnega in družinskega življenja na eni strani ter bolj prožno organizacijo delovnega časa na drugi. |
(8) |
Delavci bi morali v okoliščinah, ko se počitek sicer ne dodeli, dobiti nadomestni počitek. Določitev dolžine razumnega roka, v katerem se delavcu zagotovi nadomestni počitek, bi morali prepustiti državam članicam, pri čemer bi bilo treba upoštevati potrebo po skrbi za zdravje in varnost zadevnih delavcev ter načelo sorazmernosti. |
(9) |
Ponovno je treba pregledati določbe o referenčnem obdobju za najdaljši tedenski delovni čas, in sicer s ciljem, da se ob upoštevanju zaščitnih ukrepov za varovanje zdravja in varnosti delavcev prilagodijo potrebam delodajalcev in zaposlenih. |
(10) |
Kadar pogodba o zaposlitvi traja manj kot eno leto, referenčno obdobje ne bi smelo biti daljše od trajanja pogodbe o zaposlitvi. |
(11) |
Izkušnje, pridobljene pri uporabi člena 22(1) Direktive 2003/88/ES, kažejo, da če se država članica sama odloči, da ne bo uporabljala člena 6 navedene direktive, lahko to povzroči težave v zvezi z varovanjem zdravja in varnostjo delavcev ter svobodnim odločanjem delavca. |
(12) |
Možnost iz člena 22(1) je odstopanje od načela, da sme delovni teden trajati največ 48 ur, izračunano kot povprečje referenčnega obdobja. Pri tem se upošteva učinkovito varovanje zdravja in varnosti delavcev ter izrecno, svobodno in na poznavanju vseh informacij utemeljeno soglasje zadevnega delavca. Uporabljati se mora ob upoštevanju ustreznih varovalk, da se zagotovi, da so ti pogoji izpolnjeni, in ob pozornem spremljanju. |
(13) |
Pred uporabo možnosti iz člena 22(1) bi bilo treba preučiti, ali najdaljše referenčno obdobje ali druge določbe o prožnosti, predvidene z Direktivo 2003/88/ES, zagotavljajo potrebno prožnost ali ne. |
(14) |
Da bi se izognili ogrožanju zdravja in varnosti delavca, v državah članicah ni mogoče hkrati kumulativno uporabljati prožnega referenčnega obdobja iz točke (b) prvega odstavka člena 19 in možnosti iz člena 22(1). |
(15) |
V skladu s členom 138(2) Pogodbe se je Komisija posvetovala s socialnimi partnerji na ravni Skupnosti o možni usmeritvi ukrepov Skupnosti na tem področju. |
(16) |
Komisija je po teh posvetovanjih ocenila, da so ukrepi Skupnosti priporočljivi, in se je v skladu s členom 138(3) Pogodbe ponovno posvetovala s socialnimi partnerji o vsebini predvidenega predloga. |
(17) |
Ob koncu druge faze posvetovanj socialni partnerji na ravni Skupnosti niso obvestili Komisije, da želijo začeti postopek, ki bi lahko pripeljal do sklenitve sporazuma v skladu s členom 139 Pogodbe. |
(18) |
Ker cilja te direktive, in sicer posodobitve zakonodaje Skupnosti v zvezi z organizacijo delovnega časa, države članice ne morejo zadovoljivo doseči in ker ta cilj torej laže doseže Skupnost, lahko Skupnost sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta direktiva ne presega okvirov, ki so potrebni za doseganje tega cilja. |
(19) |
Ta direktiva spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, ki jih priznava Listina Unije o temeljnih pravicah (6). Namen Direktive je zlasti zagotoviti popolno spoštovanje pravice do zdravih in varnih delovnih pogojev iz člena 31 Listine in predvsem odstavka 2 navedenega člena, ki določa, da ima „Vsak delavec […] pravico do omejenega delovnega časa, dnevnega in tedenskega počitka ter plačanega letnega dopusta“. |
(20) |
Izvajanje te direktive bi moralo ohraniti splošno raven zaščite, priznano delavcem v zvezi z zdravjem in varnostjo pri delu – |
SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO:
Člen 1
Direktiva 2003/88/EGS se spremeni:
1) |
V členu 2 se vstavijo naslednje točke:
|
2) |
Vstavita se naslednja člena: „Člen 2a Čas dežurstva Neaktivni del časa dežurstva se ne obravnava kot delovni čas, razen če to ni določeno drugače z nacionalno zakonodajo in/ali prakso, kolektivno pogodbo ali sporazumom med socialnimi partnerji. Neaktivni del časa dežurstva se ob upoštevanju izkušenj v zadevnem sektorju lahko izračuna na podlagi povprečnega števila ur ali kot delež trajanja časa dežurstva v okviru kolektivne pogodbe, sporazuma med socialnimi partnerji ali nacionalne zakonodaje po posvetovanju s socialnimi partnerji. Neaktivni del časa dežurstva se ne upošteva pri izračunu dnevnega ali tedenskega počitka iz členov 3 in 5, razen če ni določeno drugače
Obdobje, med katerim delavec dejansko opravlja naloge ali dolžnosti med časom dežurstva, se vedno obravnava kot delovni čas. Člen 2b Usklajevanje poklicnega in družinskega življenja Države članice spodbujajo socialne partnerje na primerni ravni, da brez poseganja v njihovo neodvisnost sklepajo sporazume s ciljem boljše uskladitve poklicnega in družinskega življenja. Države članice brez poseganja v Direktivo 2002/14/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2002 o določitvi splošnega okvira za obveščanje in posvetovanje z delavci v Evropski skupnosti in po posvetovanju s socialnimi partnerji zagotovijo, da delodajalci pravočasno obvestijo delavce o vseh znatnih spremembah delovnega ritma ali organizacije delovnega časa (7). Države članice ob upoštevanju potreb delavcev po prožnosti njihovega delovnega urnika in vzorcev dela ter v skladu s svojimi nacionalnimi praksami tudi delodajalce spodbujajo, naj proučijo zahteve po spremembah delovnega urnika in vzorcev, v skladu s potrebami podjetja in potrebami po prožnosti tako delodajalcev kot delavcev. |
3) |
Člen 17 se spremeni:
|
4) |
V členu 18 se v tretjem pododstavku besedilo „pod pogojem, da se delavcem dodeli enakovreden nadomestni počitek“ nadomesti z besedilom „pod pogojem, da se zadevnim delavcem dodeli enakovreden nadomestni počitek v razumnem roku, ki se določi z nacionalno zakonodajo ali v kolektivni pogodbi ali sporazumu med socialnimi partnerji“. |
5) |
Člen 19 se nadomesti z naslednjim: „Člen 19 Omejitve odstopanj od referenčnih obdobij Brez poseganja v člen 22a(b) in z odstopanjem od člena 16(b) ima država članica, pod pogojem, da ravna v skladu s splošnimi načeli varnosti in zdravja delavcev, možnost dopustiti, da se referenčno obdobje iz objektivnih ali tehničnih razlogov ali iz razlogov, ki zadevajo organizacijo dela, določi na največ dvanajst mesecev:
Pri izbiri možnosti iz točke (b) prvega odstavka države članice zagotovijo, da delodajalci spoštujejo svoje obveznosti iz Oddelka II Direktive 89/391/EGS.“. |
6. |
Člen 22 se nadomesti z naslednjim: „Člen 22 Druge določbe 1. Čeprav je po splošnem načelu najdaljši tedenski delovni čas v Evropski uniji 48 ur in v praksi delavci v Uniji delajo dlje le izjemoma, se lahko države članice, ob spoštovanju potrebnih ukrepov za zagotovitev dejanskega varovanja zdravja in varnosti delavcev, odločijo, da člena 6 ne bodo uporabljale. Izvajanje te možnosti se izrecno določi v kolektivni pogodbi ali sporazumu med socialnimi partnerji na ustrezni ravni ali z nacionalno zakonodajo po posvetovanju s socialnimi partnerji na primerni ravni. 2. V vsakem primeru pa države članice, ki želijo uporabiti to možnost, z ustreznimi ukrepi poskrbijo, da:
3. Če je delavec zaposlen pri istem delodajalcu za obdobje ali obdobja, ki skupaj ne presežejo deset tednov v obdobju dvanajstih mesecev, se določbe iz odstavka 2(c)(ii) in (d) odstavka 1a ne uporabijo, v kolikor so spoštovana splošna načela varovanja zdravja in varnosti delavcev.“. |
7) |
Vstavi se naslednji člen: „Člen 22a Posebne določbe Če država članica uporabi možnost iz člena 22:
|
8) |
Člen 24 se nadomesti z naslednjim: „Člen 24 Poročila 1. Države članice predložijo Komisiji besedila predpisov nacionalne zakonodaje, ki so že sprejeti ali jih sprejemajo na področju, ki ga ureja ta direktiva. 2. Države članice vsakih pet let poročajo Komisiji o praktičnem izvajanju določb te direktive, pri čemer navedejo stališča socialnih partnerjev. Komisija o tem obvesti Evropski parlament, Svet, Evropski ekonomsko-socialni odbor in Svetovalni odbor za varnost in zdravje pri delu. 3. Vsakih pet let od 23. novembra 1996 Komisija predloži Evropskemu parlamentu, Svetu in Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru poročilo o uporabi te direktive, pri čemer upošteva odstavka 1 in 2.“. |
9) |
Vstavi se naslednji člen: „Člen 24a Poročilo o oceni 1. Do … (8):
2. Do … (9) Komisija po posvetovanju s socialnimi partnerji na ravni Skupnosti Evropskemu parlamentu, Svetu in Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru predloži poročilo o:
Poročilu lahko priloži ustrezne predloge za zmanjšanje prekomernih delovnih ur, vključno z uporabo možnosti iz člena 22(1), ob upoštevanju vplivov na zdravje in varnost delavcev, ki jih zajema ta možnost. 3. Svet na podlagi poročila iz odstavka 2 oceni uporabo možnosti iz te direktive, zlasti pa možnosti iz točke (b) prvega odstavka člena 19 in člena 22(1). Komisija lahko ob upoštevanju te ocene do … (10) Evropskemu parlamentu in Svetu po potrebi predlaga spremembo te direktive, vključno z možnostjo iz člena 22(1).“. |
Člen 2
Države članice določijo kazni za kršitev nacionalnih predpisov za izvajanje te direktive, in sprejmejo vse ukrepe, potrebne za zagotovitev njihove uporabe. Predvidene kazni morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvračilne. Države članice uradno obvestijo Komisijo o teh ukrepih do … (11). Države članice v najkrajšem možnem času uradno obvestijo Komisijo o vsaki nadaljnji spremembi teh določb. Še zlasti pa zagotovijo, da imajo delavci in/ali njihovi predstavniki na voljo ustrezne postopke za uveljavitev obveznosti iz te direktive.
Člen 3
1. Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, do … (11), ali pa zagotovijo, da socialni partnerji s sporazumom določijo potrebne predpise; pri tem morajo države članice storiti vse potrebno, da lahko kadar koli zagotovijo, da se cilji te direktive uresničujejo. O tem takoj obvestijo Komisijo.
Države članice se v sprejetih predpisih sklicujejo na to direktivo ali pa sklic nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice.
2. Države članice pošljejo Komisiji besedila določb predpisov nacionalne zakonodaje, sprejetih na področju, ki ga ureja ta direktiva.
Člen 4
Ta direktiva začne veljati na dan objave v Uradnem listu Evropske unije.
Člen 5
Ta direktiva je naslovljena na države članice.
V …
Za Evropski parlament
Predsednik
…
Za Svet
Predsednik
…
(1) UL C 267, 27.10.2005, str. 16.
(2) UL C 231, 20.9.2005, str. 69.
(3) Mnenje Evropskega parlamenta z dne 11. maja 2005 (UL C 92 E, 20.4.2006, str. 292), Skupno stališče Sveta z dne 15. septembra 2008 in Sklep Seta z dne … (še ni objavljeno v Uradnem listu).
(4) UL L 299, 18.11.2003, str. 9.
(5) UL L 307, 13.12.1993, str. 1. Direktiva, kakor je bila razveljavljena z Direktivo 2003/88/ES.
(6) UL C 303, 14.12.2007, str. 1.
(7) UL L 80, 23.3.2002, str. 29.“.
(8) Šest let po datumu začetka veljavnosti te direktive.
(9) Sedem let po datumu začetka veljavnosti te direktive.
(10) Osem let po datumu začetka veljavnosti te direktive.
(11) Tri let po datumu začetka veljavnosti te direktive.
UTEMELJITEV SVETA
I. UVOD
Komisija je 24. septembra 2004 predložila predlog direktive Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Direktive 2003/88/ES o določenih vidikih organizacije delovnega časa (1). Podlaga za predlog je člen 137(2) Pogodbe.
Evropski parlament je v skladu s členom 251 Pogodbe dal svoje mnenje v prvi obravnavi 11. maja 2005 (2).
Ekonomsko-socialni odbor je mnenje predložil 11. maja 2005 (3), Odbor regij pa 14. aprila 2005 (4).
Komisija je 2. junija 2005 predstavila spremenjeni predlog (5), v katerega je vključila 13 od 25 sprememb Evropskega parlamenta.
Svet je 9. junija 2008 s kvalificirano večino sprejel politični dogovor o skupnem stališču skupaj s političnim dogovorom o skupnem stališču o direktivi o delovnih pogojih za začasne delavce. Pet delegacij, ki niso mogle sprejeti besedila političnega dogovora o direktivi o delovnem času, je v zapisnik Sveta vključilo skupno izjavo (6).
Svet je v skladu s členom 251(2) Pogodbe ES 15. septembra 2008 s kvalificirano večino sprejel skupno stališče.
II. CILJI
Cilja predloga sta:
— |
prvič, pregledati nekatere določbe Direktive 2003/88/ES (s katero je bila nazadnje spremenjena Direktiva 93/104/ES) v skladu s členoma 19 in 22 direktive. Te določbe se nanašajo na odstopanje od referenčnega obdobja pri uporabi člena 6 (najdaljši delovni čas na teden) in na možnost neuporabe člena 6, če delavec soglaša z opravljanjem takega dela („določba o možnosti neuporabe“); |
— |
drugič, upoštevati sodno prakso Sodišča, zlasti sodbi v primerih SIMAP (7) in Jaeger (8), po katerih je treba čas dežurstva zdravnika, če se od njega zahteva, da je v bolnišnici fizično prisoten, šteti za delovni čas. Taka razlaga nekaterih določb direktive, ki jo je Sodišče Evropskih skupnosti dalo po več zahtevah za predhodno odločanje v skladu s členom 234 Pogodbe, močno vpliva na pojem „delovni čas“ in posledično tudi na bistvene določbe direktive. |
Predlog zlasti:
— |
poskuša vzpostaviti pravo ravnotežje med zdravjem in varnostjo delavcev ter potrebo delodajalcev po prožnosti in zato uvaja splošna načela varstva dežurnih delavcev med aktivnimi in neaktivnimi urami dežurstva. Predlog določa, da neaktivne ure dežurstva ne spadajo v delovni čas v smislu direktive, če ni drugače določeno v nacionalni zakonodaji, kolektivnih pogodbah ali sporazumih med socialnimi partnerji. |
— |
Namen predloga je pod določenimi pogoji povečati prožnost delodajalcev v državah članicah pri organizaciji delovnega časa, saj omogoča, da se referenčno obdobje za izračun najdaljšega delovnega tedna razširi do največ enega leta, tako da se bodo podjetja lahko spoprijela z bolj ali manj rednimi nihanji v povpraševanju. |
— |
Predlog prav tako omogoča boljšo usklajenost delovnega in družinskega življenja, predvsem s predlaganimi spremembami člena 22. |
— |
Predlog glede možnosti posameznika, da se odloči za neuporabo določbe o povprečno 48-urnem delovnem tednu, krepi socialni dialog, tako da vključuje socialne partnerje v sprejemanje odločitev države članice glede uporabe možnosti posameznih delavcev, da se odločijo za možnost neuporabe. V okviru tega novega sistema je treba odločitev države članice, da dovoli uporabo možnosti neuporabe, izvesti s kolektivno pogodbo ali sporazumom med socialnimi partnerji na ustrezni ravni ali z nacionalno zakonodajo po posvetovanju s socialnimi partnerji na ustrezni ravni. Noben delodajalec ne sme od delavca zahtevati, da dela več od povprečnega 48-urnega delovnega tedna, zato mora tudi posamezni delavec dati soglasje k izbiri možnosti neuporabe. Okrepljeni pogoji se bodo uporabljali tudi na ravni Skupnosti, da se preprečijo zlorabe in da se zagotovi popolnoma svobodna odločitev delavca glede izbire možnosti neuporabe. Predlog nadalje uvaja splošno načelo, v skladu s katerim naj bi bilo omejeno tudi največje število delovnih ur v tednu. |
III. ANALIZA SKUPNEGA STALIŠČA
(1) Splošne ugotovitve
(a) Spremenjeni predlog Komisije
Evropski parlament je sprejel 25 sprememb predloga Komisije, od katerih jih je bilo 13 v predlog Komisije vključenih v celoti, delno ali v drugačnem besedilu (spremembe 1, 2, 3, 4, 8, 11, 12, 13, 16, 17, 18, 19 in 24). Dvanajst drugih sprememb za Komisijo ni bilo sprejemljivih (spremembe 5, 6, 7, 9, 10, 14, 15, 20, 21, 22, 23 in 25).
(b) Skupno stališče Sveta
Svet je lahko sprejel 8 od 13 sprememb, kot so bile v celoti ali delno vključene v spremenjeni predlog Komisije, namreč spremembe 1 in 2 (uvodna izjava št. 4, ki navaja sklepe Evropskega sveta iz Lizbone), 3 (uvodna izjava št. 5, ki omenja večjo stopnjo zaposlenosti žensk), 4 (uvodna izjava št. 7: dodana navedba o združljivosti poklicnega in družinskega življenja), 8 (uvodna izjava št. 14, ki navaja člen 31(2) Listine o temeljnih pravicah), 16 (člen 17(2) o nadomestnem počitku), 17 (prva alinea člena 17(5), odprava napake) in 18 (člen 18(3) o nadomestnem počitku).
Svet je prav tako sprejel načela, ki so podlaga za naslednje spremembe, vendar jih je treba na novo napisati:
— |
št. 12 (člen 2b: dodana določba o usklajenosti poklicnega in družinskega življenja); |
— |
št. 13 (črtanje člena 16b(2) o 12-mesečnem referenčnem obdobju); |
— |
št. 19 (člen 19: referenčno obdobje). |
Po mnenju Sveta ne bi bilo priporočljivo sprejeti teh sprememb:
— |
št. 11 (kumuliranje ur v primeru več delovnih pogodb), kot je upoštevana v uvodni izjavi 2 spremenjenega predloga, saj uvodna izjava 3 veljavne direktive določa: „Določbe Direktive Sveta 89/391/EGS z 12. junija 1989 o uvajanju ukrepov za spodbujanje izboljšav za varnost in zdravje delavcev pri delu se še naprej v celoti uporabljajo za področja, zajeta v tej direktivi, brez poseganja v njene bolj zavezujoče in/ali podrobnejše določbe“. Poleg tega tudi člen 1(4) direktive določa, da se določbe Direktive 89/391/EGS v celoti uporabljajo za najkrajši čas dnevnega počitka, tedenskega počitka in letnega dopusta, odmore in največje število delovnih ur na teden ter za določene vidike nočnega dela, izmenskega dela in ritem dela; |
— |
št. 24 (določba o veljavnosti sporazumov o možnosti neuporabe, ki so bili podpisani pred začetkom veljavnosti sedanje direktive, člen 22(1c)): Svet je menil, da ta določba, ki je bila vključena v spremenjeni predlog Komisije, ni potrebna; |
— |
št. 25 (ki določa, da se po objavi vladam in parlamentom držav kandidatk pošlje izvod te direktive). |
Svet iz enakih razlogov, kot so navedeni v spremenjenem predlogu Komisije, prav tako ni mogel sprejeti sprememb 5, 6, 7, 9, 10, 14, 15, 20, 21, 22 in 23.
Komisija je sprejela skupno stališče, o katerem se je dogovoril Svet.
(2) Posebne pripombe
Določbe o času dežurstva
Svet se je strinjal z opredelitvijo „časa dežurstva“ in „neaktivnega dela časa dežurstva“, kot jo je Komisija predlagala v prvotnem predlogu in potrdila v spremenjenem predlogu.
Svet se je s Komisijo strinjal tudi, da je treba dodati opredelitev pojma „delovno mesto“ v členu 1(1)(1b) skupnega stališča ter tako razjasniti opredelitev pojma „čas dežurstva“.
Svet se je tudi pri novem členu 2a o času dežurstva strinjal s Komisijo o načelu, da neaktivne ure dežurstva ne bi smele biti obravnavane kot delovni čas, razen če nacionalna zakonodaja ali kolektivna pogodba ali sporazum med socialnimi partnerji v skladu z nacionalno zakonodajo določajo drugače. Svet deli mnenje Komisije, da bi moralo biti zaradi uvedbe te nove kategorije razmerje med delovnim časom in počitkom jasnejše.
Svet je uporabil isti pristop k metodi za izračun neaktivnih ur dežurstva kot Komisija, vendar dodal, da ni nujno, da se ta metoda določi le s kolektivno pogodbo ali sporazumom med socialnimi partnerji, temveč se lahko določi tudi z nacionalno zakonodajo po posvetovanju s socialnimi partnerji.
Svet je priznal, da se neaktivne ure dežurstva načeloma ne bi smele upoštevati pri izračunu dnevnega ali tedenskega počitka. Vendar bi bilo po mnenju Sveta ustrezno dopustiti tudi nekaj prožnosti pri uporabi te določbe v okviru kolektivnih pogodb, sporazumov med socialnimi partnerji ali nacionalne zakonodaje po posvetovanju s socialnimi partnerji.
Nadomestni počitek
Pri členih 17(2) in 18(3) se je Svet lahko strinjal s spremembama št. 16 in 18, kot sta bili na novo napisani v spremenjenem predlogu Komisije.
Splošno načelo je, da bi morali delavci dobiti čas za nadomestni počitek, kadar ne morejo imeti običajnega časa za počitek. Določitev ustreznega časa za nadomestni počitek delavcev bi bilo treba prepustiti državam članicam, ki morajo upoštevati zdravje in varnost zadevnih delavcev ter načelo sorazmernosti.
Usklajevanje poklicnega in družinskega življenja
Svet se strinja s Parlamentom, da je treba izboljšati usklajenost poklicnega in družinskega življenja. Ta skrb je precej jasno izražena v uvodnih izjavah 5, 6 in 7 ter v členu 1(2) skupnega stališča, ki vključuje tudi novi člen 2b.
Svet se strinja s spremembama 2 in 3 (o uvodnih izjavah 4 in 5), kot sta na novo napisani v spremenjenem predlogu Komisije.
Pri novem členu 2b je Svet sprejel besedilo prvega odstavka spremenjenega predloga Komisije, v katerem je določeno, da „države članice spodbujajo socialne partnerje na primerni ravni, da brez poseganja v njihovo neodvisnost sklepajo sporazume s ciljem boljše usklajenosti med poklicnim in družinskim življenjem“.
Druga dva odstavka temeljita na spremembi 12 in na spremenjenem predlogu Komisije. Drugi odstavek nadalje navaja Direktivo 2002/14/ES o določitvi splošnega okvira za obveščanje in posvetovanje z delavci v Evropski skupnosti ter posvetovanja s socialnimi partnerji. Tretji odstavek določa, da bi morale države članice spodbujati delodajalce, da preučijo zahteve delavcev za spremembe delovnega urnika in ritma, ob upoštevanju potreb po prožnosti delodajalcev in delavcev.
Referenčno obdobje (člen 19)
Svet deli mnenje Evropskega parlamenta, da bi moralo biti podaljšanje referenčnega obdobja povezano z večjo udeleženostjo delavcev in njihovih predstavnikov ter s potrebnimi preventivnimi ukrepi glede zdravstvenih in varnostnih tveganj za delavce. Vendar bi po njegovem mnenju ustrezno zagotovilo predstavljalo sklicevanje na oddelek II Direktive 89/391/ES (9), ki vsebuje več določb o tej zadevi.
Okvir za možnost neuporabe (člen 22)
Svet ni mogel sprejeti niti spremembe 20, po kateri bi se člen 22 o možnosti neuporabe prenehal uporabljati 36 mesecev po začetku veljavnosti direktive, niti spremenjenega predloga Komisije, ki predvideva podaljšanje te možnosti po treh letih. Nekatere delegacije so podprle načelo o prenehanju možnosti neuporabe po določenem času, vendar je večina nasprotovala kakršni koli taki rešitvi, kar pa ne pomeni nujno, da bodo na tej stopnji vse izbrale možnost neuporabe.
Svet je po preučitvi različnih možnih rešitev tako na koncu ugotovil, da je edina rešitev, ki bi jo podprla kvalificirana večina delegacij, nadaljnja možnost neuporabe, vendar je treba uvesti varovalke, da ta možnost ne bi bila izkoriščena na škodo delavcev.
Predvsem člen 1(7) skupnega stališča o členu 22a(a) direktive določa, da možnost neuporabe ne more biti uporabljena skupaj z možnostjo iz člena 19(b). Uvodna izjava 13 poleg tega določa, da bi bilo treba pred uporabo možnosti neuporabe preučiti, ali potrebne prožnosti ne zagotavljajo že najdaljše referenčno obdobje ali druge določbe o prožnosti, predvidene v tej direktivi.
Skupno stališče glede pogojev za možnost neuporabe določa, da:
— |
bi moral najdaljši delovni teden v EU ostati 48 ur v skladu s členom 6 veljavne direktive, razen če država članica zagotovi možnost neuporabe s kolektivnimi pogodbami ali sporazumi med socialnimi partnerji na ustrezni ravni ali z nacionalno zakonodajo po posvetovanju s socialnimi partnerji na ustrezni ravni, pri čemer možnost neuporabe izbere posamezen delavec. Odločitev tako sprejme posamezen delavec, ki ne more biti prisiljen, da dela več kot 48 ur; |
— |
za uporabo te možnosti poleg tega veljajo strogi pogoji, katerih namen je zavarovati prostovoljno privolitev delavca, uvesti pravno omejitev števila delovnih ur na teden v okviru možnosti neuporabe ter določiti posebne obveznosti za delodajalce, da na zahtevo obveščajo pristojne organe. |
Skupno stališče glede zavarovanja prostovoljne privolitve delavca določa, da je izbira možnosti neuporabe veljavna le, če je delavec dal soglasje, preden je opravil tako delo in ne za več kot enoletno obdobje, ki pa je obnovljivo. Delodajalec ne more v nobenem primeru šikanirati delavca, če ni pripravljen dati soglasja za tako delo ali če iz drugih razlogov umakne svoje soglasje. Odločitev o neuporabi je lahko poleg tega podpisana le po prvih štirih tednih dela in od delavca ni mogoče zahtevati, da podpiše izbiro možnosti neuporabe hkrati s pogodbo, razen v primeru kratkoročnih pogodb (glej v nadaljevanju). Delavec lahko v določenem roku tudi umakne soglasje, da bo delal na podlagi možnosti o neuporabi.
Skupno stališče uvaja pravno omejitev dovoljenega števila delovnih ur na teden v okviru možnosti neuporabe, ki je veljavna direktiva ne določa. Običajna omejitev naj bi bila 60 ur, izračunano kot trimesečno povprečje, razen če bo v kolektivni pogodbi ali sporazumu med socialnimi partnerji določeno drugače. Ta omejitev se lahko poveča na 65 ur, izračunano kot trimesečno povprečje, če ni kolektivne pogodbe in če so neaktivne ure dežurstva obravnavane kot delovni čas.
Skupno stališče prav tako določa, da morajo delodajalci voditi evidenco delovnih ur, ko so zaposleni delali na podlagi možnosti neuporabe. Evidence so na voljo pristojnim organom, ki lahko iz razlogov, povezanih z varnostjo in/ali zdravjem delavcev, prepovejo ali omejijo možnost preseganja najvišjega števila delovnih ur na teden. Pristojni organi lahko od delodajalca zahtevajo podatke o primerih, ko so delavci dali soglasje za več kot 48-urno delo v sedemdnevnem obdobju, izračunano kot povprečje za referenčno obdobje iz člena 16(b).
V skupnem stališču so določeni posebni pogoji za kratkoročne pogodbe (če je delavec v obdobju 12 mesecev zaposlen pri istem delodajalcu za obdobje ali obdobja, ki skupaj ne presežejo 10 tednov): soglasje k izbiri možnosti neuporabe se lahko da v prvih štirih tednih zaposlitvenega razmerja, za dovoljeno število delovnih ur na teden v okviru možnosti neuporabe pa ni pravne omejitve. Vendar se od delavca ne sme zahtevati, da da soglasje za delo v okviru možnosti neuporabe ob podpisu pogodbe o zaposlitvi.
Skupno stališče nadalje določa, da lahko država članica, kadar izbere možnost neuporabe, z zakoni ali drugimi predpisi zaradi objektivnih ali tehničnih razlogov ali zaradi organizacije dela omogoči, da se kot referenčno obdobje določi obdobje, ki ne presega šest mesecev. Vendar to referenčno obdobje ne bi smelo vplivati na trimesečno referenčno obdobje za izračun omejitve najdaljšega 60- ali 65-urnega delovnega tedna.
Določbe o spremljanju, oceni in pregledu
Člen 1(9) skupnega stališča o novem členu 24a direktive določa podrobne zahteve o poročanju o možnosti neuporabe in drugih dejavnikih, ki lahko prispevajo k dolgim delovnim uram, kot je uporaba člena 19(b) (12-mesečno referenčno obdobje). Te zahteve naj bi Komisiji omogočile podrobno spremljanje.
Natančneje, skupno stališče določa, da bo Komisija:
— |
najpozneje štiri leta po začetku veljavnosti direktive predložila poročilo, po potrebi skupaj z ustreznimi predlogi za zmanjšanje prekomernih delovnih ur, tudi uporabe možnosti neuporabe, ob upoštevanju učinka na zdravje in varnost delavcev, za katere velja ta možnost. To poročilo bo ocenil Svet; |
— |
lahko ob upoštevanju te ocene in najpozneje pet let po začetku veljavnosti direktive Svetu in Evropskemu parlamentu predlagala, naj revidirata direktivo in tudi možnost neuporabe. |
IV. SKLEP
Svet ob upoštevanju istočasno doseženega občutnega napredka pri direktivi o začasnih delavcih, zaposlenih prek agencij, meni, da je skupno stališče o direktivi o delovnem času uravnotežena in realna rešitev zadev iz predloga Komisije, zlasti zaradi velikih razlik v razmerah na trgu dela v državah članicah in v njihovih stališčih glede potrebnih pogojev za poenotenje teh razmer. Z zanimanjem pričakuje konstruktivne razprave z Evropskim parlamentom, ki bodo omogočile končni dogovor o tej pomembni direktivi.
(1) UL C 322, 29.12.2004, str. 9.
(2) UL C 92, 20.4.2006, str. 292.
(3) UL C 267, 27.10.2005, str. 16.
(4) UL C 231, 20.9.2005, str. 69.
(5) UL C 146, 16.6.2005, str. 13.
(6) Dok. 10583/08 ADD 1.
(7) Sodba Sodišča z dne 3. oktobra 2000 v zadevi C-303/98, Sindicato de Médicos de Asistencia Publica (SIMAP) proti Conselleria de Sanidad y Consumo de la Generalidad Valenciana, ECR 2000, str. I-07963.
(8) Sodba Sodišča z dne 9. oktobra 2003 v zadevi C-151/02, predlog za predhodno odločanje: Landesarbeitsgericht Schleswig Holstein (Nemčija) v postopku pred tem sodiščem med Landeshauptstadt Kiel in Norbertom Jaegerjem; še ni objavljena.