Šis dokuments ir izvilkums no tīmekļa vietnes EUR-Lex.
Dokuments 52013DC0833
COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL Towards the elimination of female genital mutilation
SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU Za odpravo pohabljanja ženskih spolovil
SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU Za odpravo pohabljanja ženskih spolovil
/* COM/2013/0833 final */
SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU Za odpravo pohabljanja ženskih spolovil /* COM/2013/0833 final */
SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU
PARLAMENTU IN SVETU Za odpravo pohabljanja ženskih spolovil KAZALO 1........... Uvod............................................................................................................................. 4 2........... Za boljšo seznanjenost s
pohabljanjem ženskih spolovil v EU..................................... 5 3........... Spodbujanje trajnostne družbene
spremembe za preprečevanje pohabljanja ženskih spolovil 6 4........... Podpora državam članicam za
učinkovitejši pregon pohabljanja ženskih spolovil....... 8 5........... Zagotavljanje zaščite ogroženim ženskam na ozemlju EU........................................... 9 6........... Spodbujanje odprave pohabljanja
ženskih spolovil v svetovnem merilu.................... 10 7........... Izvajanje, spremljanje in
vrednotenje.......................................................................... 12 8........... Sklep........................................................................................................................... 12 1. Uvod Vsako leto se zaradi pohabljanja ženskih
spolovil (v nadaljnjem besedilu: PŽS) kakovost življenja drastično
spremeni milijonom žensk in deklic po svetu. V tem postopku se ženskam iz
nemedicinskih razlogov delno ali popolnoma odstranijo zunanja spolovila oziroma
se jim spolovila drugače poškodujejo[1].
Na tisoče žensk in deklic, ki živijo v Evropi, je prizadetih ali
ogroženih. PŽS je mednarodno prepoznano kot kršitev
človekovih pravic žensk ter oblika zlorabe otrok. Tako kot druge oblike
nasilja, pogojenega s spolom, „pomeni kršitev temeljne pravice do življenja,
svobode, varnosti, dostojanstva, enakosti med ženskami in moškimi,
nediskriminacije ter telesne in duševne integritete“[2]. Prav tako ta praksa
krši pravice otroka, kot so določene v Konvenciji Združenih narodov o
otrokovih pravicah. Po vsem svetu je slišati vse odločnejše
pozive k odpravi PŽS. Pod vodstvom afriške skupine in z močno podporo EU
je Generalna skupščina Združenih narodov leta 2012 sprejela prelomno
Resolucijo „Krepitev svetovnih prizadevanj za odpravo pohabljanja ženskih
spolnih organov“[3].
Na slednji temelječa deklaracija afriške skupine pri Svetu ZN za
človekove pravice z junija 2013, ki jo podpirajo države članice EU,
se osredotoča na izzive, s katerimi se mora svetovna skupnost
soočiti, da bi dosegla ničelno toleranco do PŽS. Poleg tega je v
okviru spremljanja spoštovanja Konvencije proti mučenju in drugim krutim,
nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanju posebna pozornost
posvečena PŽS. Temeljne pravice in enakost spolov so osrednje
vrednote Evropske unije. EU se že dolgo zavzema za odpravo nasilja, pogojenega
s spolom, in nasilja nad otroki, kot je navedeno v njeni Strategiji za enakost
žensk in moških[4],
v direktivi o pravicah žrtev[5]
in v Agendi EU za otrokove pravice[6]. Pričujoče sporočilo Komisije o
PŽS temelji na večletnem delu EU in na poročilu Evropskega inštituta
za enakost spolov[7].
Črpa tudi iz ugotovitev okrogle mize na visoki ravni o PŽS[8], prispevkov civilne
družbe, mednarodnih organizacij, znanstvenikov in organov za enakost k javni
razpravi[9]
ter pisnega mnenja Svetovalnega odbora EU za enake možnosti žensk in moških[10]. To sporočilo
zajema tako notranje kot zunanje politike ter razvija celosten in integriran
pristop, pri čemer posveča posebno pozornost preprečevanju. 2. Za
boljše razumevanje pohabljanja ženskih spolovil v EU Po oceni Unicefa[11] več kot 125 milijonov
žensk po vsem svetu živi s posledicami PŽS. Ta praksa je
najpogostejša v zahodnih, vzhodnih in severovzhodnih predelih Afrike, v
nekaterih državah Azije in Bližnjega vzhoda ter drugod po svetu med nekaterimi
migranti iz teh področij. Za EU se običajno navaja število 500 000
žrtev[12].
Težko je oceniti število ogroženih deklic. Če je deklica migrirala iz države, kjer se PŽS izvaja, ali
če je vsaj eden od njenih staršev iz take države, se lahko šteje za
ogroženo[13].
Vendar pa bi morala natančna ocena ključnih dejavnikov ogroženosti
upoštevati tudi druge morebitne dejavnike, kot so spremembe v vedenju in
prepričanjih staršev po migraciji. Razširjenost prakse pohabljanja ženskih spolovil v državah
članicah EU[14] Država || Leto objave || Število žensk s pohabljenimi spolovili || Število ogroženih deklic || Število kazenskih sodnih zadev[15] Belgija || 2011 || 6 260 || 1 975 || Danska || || Ni podatkov || 1 Nemčija || 2007 || 19 000 || 4 000 || Irska || 2011 || 3 170 || Ni podatka || Španija || || Ni podatkov || 6 Francija || 2007 || 61 000 || Ni podatka || 29 Italija || 2009 || 35 000 || 1 000 || 2 Madžarska || 2012 || 170–350 || Ni podatka || Nizozemska || 2013 || 29 210 || 40–50 na leto || 1 Švedska || || Ni podatkov || 2 Združeno kraljestvo || 2007 || 65 790 || 30 000 || Poleg tega ni dovolj
zanesljivih podatkov o tem, v kakšnih okoliščinah se pohabljanje izvaja
pri deklicah, ki živijo v EU. V poznih sedemdesetih in zgodnjih osemdesetih
letih prejšnjega stoletja je bilo v Franciji[16]
na sodiščih obravnavanih več primerov, ki so razkrili dokaze o
izvajanju pohabljanja na ozemlju Francije. Možno je, da so se zaradi obsodb
staršev in obrezovalcev[17]
družine nato začele odločati za obrezovanje deklic v državah izvora
ali v državah članicah EU, kjer sta bodisi zakonodaja bodisi njeno
izvajanje šibkejša. Iz najnovejših sodnih primerov v EU je razvidno, da so bile
pohabitve izvedene tako v tujini (primeri iz Italije in Španije ter z Danske in
Švedske) kot v EU (primeri iz Španije in Francije). Cilj: Boljša seznanjenost s PŽS v EU. Ukrepi: Evropska komisija
bo izvajala naslednje ukrepe: –
zaprosila bo Evropski inštitut za enakost spolov,
da razvije enotno metodologijo in kazalce za ugotavljanje razširjenosti PŽS, za
oceno števila ogroženih žensk in deklic oziroma žensk, ki v EU živijo s
posledicami pohabljanja spolovil, –
ocenila bo možnost priprave ankete ter
kvantitativne in kvalitativne raziskave o PŽS, –
v okviru evropske nadgradnje Pekinških
izhodišč ZN za ukrepanje bo spodbujala države članice, naj razvijejo
posebne kazalnike za PŽS. 3. Spodbujanje
trajnostne družbene spremembe za preprečevanje pohabljanja ženskih
spolovil 3.1. Spodbujanje trajnostne družbene
spremembe za preprečevanje pohabljanja ženskih spolovil PŽS je globoko zakoreninjena družbena norma,
ki od družin terja, da ravnajo v skladu s pričakovanji okolice. Povezana
je z družbenim nadzorom ženske spolnosti, pa tudi s širokim naborom
prepričanj in strahov. Kljub hudim kratkoročnim in dolgoročnim
telesnim in psihičnim posledicam se PŽS pogosto izvaja iz
prepričanja, da je za deklico koristno. Pri migrantih utegne ta praksa
biti izraz ohranjanja kulturne identitete in stika z državo izvora. PŽS je intimno
vprašanje in v zadevnih skupnostih pogosto še vedno prepovedana tema. Zato je
bistvenega pomena, da se praksa obravnava kompleksno. Za odpravo PŽS sta zakonodaja in njeno
uveljavljanje sicer nujna, nista pa zadostna. V zadevnih skupnostih je treba
spremeniti pogled na to prakso in prepričanja v zvezi z njo. Izidi
številnih projektov, izvedenih s financiranjem evropskih programov Daphne[18], dokazujejo, da je
treba ciljno naravnane ukrepe osveščanja razvijati skupaj s prizadetimi
skupnostmi in v njih samih. Pritegniti je treba moške in ženske, verske
voditelje in vodje skupnosti, ugledne in vplivne osebnosti v različnih
skupnostih, žrtve, ki so pripravljene spregovoriti, mlade in stare. Ukrepi
morajo nadgrajevati že obstoječe nasprotovanje PŽS pri prizadeti
populaciji in povezati EU z državami izvora. Nedavno poročilo[19] kaže, da obstaja
večja razširjenost prakse PŽS v revnih družinah ali v družinah, kjer imajo
starši nizko stopnjo izobrazbe. Zato je opolnomočenje žensk, da
bodo lahko osveščeno odločale glede sebe in svojih otrok,
ključno izhodišče ukrepov, ki naj prispevajo k odpravi te prakse. 3.2. Razvoj multidisciplinarnega
sodelovanja Kaže, da je s pohabljenjem ogroženo na
tisoče deklic, ki živijo v EU. Z njimi so v stiku strokovnjaki z raznih
področij, zlasti zdravstva, izobraževanja, zaščite otrok, socialnih
služb, sodstva, priseljevanja in azila. Če naj ti nudijo primerno
zaščito in podporo, je potrebno multidisciplinarno sodelovanje, ki
temelji na temeljitem poznavanju prakse PŽS. Glede na svojo vlogo in
pristojnost bi morali biti ti strokovni delavci sposobni prepoznati ogrožene
deklice in ženske, ki so utrpele pohabitev spolovil, ter informacije
posredovati ustreznim organom, da sprožijo ustrezne zaščitne mehanizme in
podporo. V ta namen je treba v učne načrte za vse poklice, ki bi
utegnili priti v stik s prizadetimi skupnostmi, vključiti temo nasilja,
pogojenega s spolom, vključno s PŽS. Razviti je treba izobraževalna
gradiva in usposabljanje, nevladnim organizacijam, ki se ukvarjajo s tem
vprašanjem, je treba zagotoviti podporo, poleg tega pa je treba uvesti
učinkovite večsektorske protokole. Jasne smernice glede poklicne
skrivnosti in pogojev za razkritje podatkov so bistvenega pomena. Zaskrbljujoče je, da po vsem svetu in vse
pogosteje PŽS izvajajo zdravstveni delavci. Nekatere nevladne
organizacije so izpostavile tudi to, da so ženske v porodnišnicah po porodu
reinfibulirane[20],
bodisi na njihovo lastno zahtevo bodisi na zahtevo njihovih družin, pa
čeprav nacionalne zakonodaje v EU to prepovedujejo. Poleg tega so številne ženske, ki so
utrpele pohabljanje spolovil, izpostavljene še drugim oblikam nasilja, kot
so nasilje v družini ali zgodnje poroke oziroma poroke v otroštvu ali prisilne
poroke. Kot migrantke, včasih odvisne od mož, očetov ali širše družine,
utegnejo biti še posebno ranljive. Države članice spodbujamo, naj
podpirajo ustrezni dostop teh žensk do prejemkov in storitev socialne
zaščite ter izobraževanja. Večina žrtev PŽS potrebuje pomoč pri
soočanju s kratkoročnimi in dolgoročnimi posledicami posega.
Njihove potrebe se razlikujejo glede na starost in položaj. Ob ustrezni podpori
bi se lažje osvestile o zdravju škodljivih posledicah te prakse. Nekatere
države članice (npr. Belgija, Francija, Italija, Švedska in Združeno
kraljestvo[21])
so vzpostavile zdravstvene centre, ki so specializirani za storitve za ženske,
ki so žrtve pohabljanja spolovil. Ti centri ženskam, zlasti nosečnicam,
večinoma nudijo ginekološke storitve. Vendar pa kaže, da ni dovolj
ustanov, ki bi prizadetim ženskam zagotavljale bolj celostno obravnavo, ki bi
zajemala tudi na primer psihološko, psihoseksualno in posttravmatsko podporo. Države članice spodbujamo k
osveščanju zdravstvenih delavcev o praksi PŽS (prepoznavanje,
preprečevanje, zdravljenje, primerna zdravstvena nega med nosečnostjo
in porodom) kot tudi o spremljanju zdravja otroka. Spodbujamo jih k
zagotavljanju ustreznega poročanja o PŽS, zlasti z dosledno uporabo
mednarodne klasifikacije bolezni WHO. Cilj: Spodbujanje
učinkovitega preprečevanja in ukrepi za podporo žrtvam, tudi s
spreminjanjem družbenih norm ter opolnomočenjem žensk. Ukrepi: Evropska komisija
bo izvajala naslednje ukrepe: –
spodbujala bo razvoj usposabljanj,
večsektorskih smernic in protokolov preko prihodnjih programov za pravice,
enakost in državljanstvo; ti bodo namenjeni ustreznim strokovnim delavcem za
področje preprečevanja PŽS in za podporo žrtvam, –
države članice bo spodbujala h krepitvi
njihovih sistemov zaščite otrok, in sicer tako, da bo zagotavljala boljšo
koordinacijo in sodelovanje med službami, da bi bile bolj povezane in bolje
opremljene za obravnavo dejanskih primerov zlorabe otrok, vključno s PŽS,
oziroma primerov ogroženosti otrok s to prakso, –
v smislu nadgradnje evropskega programa Daphne bo
za financiranje dejavnosti, ki jih razvijajo nevladne organizacije, ki si
prizadevajo za preprečevanje nasilja nad ženskami in otroci in ki otroke
osveščajo o njihovih pravicah ter podpirajo spoštovanje njihove pravice
biti slišani, v celoti izkoristila evropski program za pravice, enakost in
državljanstvo[22], –
v smislu nadgradnje programov Vseživljenjsko
učenje in Mladi v akciji bo v celoti izkoristila program Erasmus+ in po
potrebi še druge evropske vire financiranja, da bi podprla osveščanje in
prevzgajanje (zlasti staršev), v katerega bi bili vključeni učitelji
in drugi vzgojno-izobraževalni delavci, družine in skupnosti; dejavnosti bi
lahko bile namenjene opolnomočenju mladih migrantk, izboljšanju
usposabljanja učiteljev in drugih strokovnih delavcev, ki bi utegnili
priti v stik s prizadetimi skupnostmi, ter preprečevanju nasilja nad
ženskami, –
v okviru novega Sklada za migracije in azil bo
spodbujala dejavnosti, ki bodo namenjene opolnomočenju migrantk, tako
odraslih žensk kot deklic, in podpori njihovemu vključevanju v družbo, ki
jih je sprejela, –
nasilje, pogojeno s spolom, vključno s PŽS, bo
v prihodnosti vključila v vsako delovanje, povezano z evropskimi
smernicami za sisteme zaščite otrok, –
za zdravstvene delavce, ki delajo z migranti, bo
razvila specifična usposabljanja, ki bodo med drugim obravnavala
vprašanja, povezana s PŽS. 4. Podpora
državam članicam za učinkovitejši pregon pohabljanja ženskih spolovil Resolucija ZN „Krepitev svetovnih prizadevanj
za odpravo pohabljanja ženskih spolnih organov“[23] države poziva k
sprejetju in izvajanju zakonodaje, ki to prakso prepoveduje. PŽS se kazensko preganja v vseh državah
članicah EU, in sicer preko splošne kazenske
zakonodaje ali preko posebnih določb kazenskega prava[24]. Pogosto je
vključeno načelo ekstrateritorialnosti, tako da je mogoče
PŽS kazensko preganjati tudi, kadar je izvedeno v tujini, če so žrtve
in/ali osebe, ki poseg opravljajo ali načrtujejo, državljani preiskovalne
države. Vendar pa so s PŽS povezani kazenske zadeve na
sodiščih redke, predvsem zato ker se žrtve ne odločijo, da bi vložile
tožbe. Primanjkuje tudi služb, ki bi imele dovolj strokovnih znanj, da bi
žrtvam, ki primere prijavijo, zagotovile podporo. Predpisi o poklicni
skrivnosti kot tudi odsotnost mehanizmov za ustrezno napotitev deklic, ki so
ogrožene ali ki so prestale pohabitev spolovil, k podpornim službam prav tako
ovirajo ustrezno obravnavo žrtev. Kaže, da so zakonodaja, učinkovit pregon
in obsodbe staršev in obrezovalcev, ki so odgovorni za posege, ključnega
pomena za odvračanje staršev od pohabljanja hčera in za njihovo kljubovanje
pritisku družin in skupnosti. Obstajajo razlogi za pregled tako nacionalnih
zakonodaj kot tudi ustreznih sodnih zadev, saj omogočajo vpogled v
nekatera osrednja pravna vprašanja, povezana s PŽS. V Španiji na primer so bili
neki starši nedavno kaznovani, ker so hčer pohabili, predno je migrirala v
Evropo. Treba bi bilo tudi izpostaviti vprašanje otrokove koristi kot
prednostne skrbi preko celotnega kazenskega postopka (od preiskave do obsodbe),
na primer za to, da otrok ne bi bil dvakratna žrtev, prvič zaradi
pohabljenja, drugič pa zato, ker bi bil prikrajšan za starševsko varstvo
in vzgojo. Cilj: Podpora državam članicam v izvajanju zakonodaje, ki prepoveduje
PŽS. Ukrepi: Evropska komisija bo izvajala naslednje ukrepe: –
da bi ocenila, katera dejanja na ravni EU bi
prinesla dodano vrednost, bo proučila kazensko pravo in sodno prakso,
povezano s PŽS, in organizirala izmenjavo dobrih praks med državami
članicami, –
preko ustreznih platform bo širila obstoječa
učna gradiva za pravne strokovnjake, –
uveljavljala bo pravice žrtev kazenskih dejanj, kot
so določene v direktivi o pravicah žrtev[25],
zlasti pravico dostopa do splošnih in posebnih podpornih služb. 5. Zagotavljanje zaščite ogroženim ženskam na ozemlju EU Direktiva EU o zahtevanih pogojih[26] ženskam, pri katerih
obstaja utemeljeni strah pred preganjanjem ali ki so ogrožene s pohabljanjem
spolovil, zagotavlja upravičenost do mednarodne zaščite. Ta
upravičenost zajema tudi starše, pri katerih obstaja utemeljeni strah pred
preganjanjem ali utemeljeno tveganje resne škode, ker ne privolijo v to, da bi
bil njihov otrok podvržen PŽS. Revidirana direktiva o zahtevanih pogojih[27] dodatno krepi
zaščito oseb, ki jih ogroža PŽS. Izrecno namreč priznava, da morajo
biti vprašanja, ki so izhajajo iz spola prosilca ustrezno obravnavana, če
so povezana s prosilčevim utemeljenim strahom pred preganjanjem. Med ta
vprašanja sodijo vprašanja spolne identitete in spolne usmerjenosti, ki so
lahko povezane z določenimi pravnimi tradicijami in običaji, katerih
posledica je na primer pohabljanje spolovil. V skladu s prenovljeno direktivo o azilnih
postopkih[28]
se pri azilnih postopkih upošteva razliko med spoloma. Zlasti velja
naslednje: i) vse prosilke bodo imele možnost dostopa do azilnega postopka, do
posamične obravnave njihovega primera in do učinkovite zaščite v
primeru upravičenosti; ii) pristojni organi morajo biti primerno
pripravljeni, da lahko zahtevke, povezane s spolom prosilca, upoštevajo v vsej
njihovi kompleksnosti; iii) prosilkam je treba na učinkovit način
zagotoviti možnost, da svoje osebne izkušnje azilnim organom razkrijejo v
varnem in zaupnem okolju in da uživajo bistvena postopkovna jamstva, kot so
storitve tolmačenja in pravna pomoč; iv) žrtve mučenja in drugih
hudih oblik spolnega, telesnega ali psihičnega nasilja bodo imele na
razpolago dovolj časa in podpore, da se bodo pripravile na osebne
razgovore in druge ključne korake v postopku. Prenovljena direktiva o pogojih za sprejem
prosilcev za azil[29]
uvaja za posamezni spol specifične pogoje za sprejem, ki bodo
veljali tudi za ženske, ki jim grozi pohabljanje spolovil, namreč: i)
posebne potrebe vseh ranljivih prosilk bodo morale biti prepoznane v primernem
času; ii) osebe, ki so utrpele hudo nasilje, bi morale imeti dostop do
rehabilitacijskih služb, kjer lahko prejmejo potrebno psihološko in zdravstveno
podporo, in iii) nastanitvene zmogljivosti bi morale upoštevati razlike med
spoloma. Evropski azilni podporni urad lahko te
zakonodajne ukrepe dopolnjuje s podporo dobrih praks in enotnega pristopa k vprašanjem,
ki so povezana s spolom, zlasti v zvezi z usposabljanjem osebja, ki dela
s prosilci za azil, in informacijami o državah izvora. Evropski sklad za begunce ter novi Sklad za
migracije in azil zagotavljata finančne spodbude za države članice,
če prostovoljno omogočijo naselitev (preselitev) posebnih
kategorij oseb, tudi ogroženih otrok in žensk, na njihovem ozemlju. Cilj: Zagotavljanje zaščite ogroženim ženskam ob uporabi
obstoječega zakonodajnega okvira EU za azil. Ukrepi: Evropska komisija bo izvajala naslednje ukrepe: –
še naprej bo nadzorovala pravočasni prenos in
izvajanje zakonodajnega okvira EU za azil, ki ogroženim ženskam jamči
zaščito, –
zagotavljala bo, da bodo orodja za usposabljanje in
informacije o državah izvora, ki jih pripravlja Evropski azilni podporni urad,
upoštevala spol, vključno s podatki o PŽS, če je to potrebno, –
še naprej bo države članice spodbujala k
uporabi finančnih spodbud, ki so za osveščanje strokovnih delavcev na
področju azila na voljo v obstoječih zakonodajnih aktih, –
države članice bo spodbujala, naj še naprej in
intenzivneje uporabljajo oziroma naj sploh začnejo uporabljati
finančne spodbude za naselitev ogroženih otrok in žensk, vključno z
osebami, ki jih ogroža nasilje, pogojeno s spolom. 6. Spodbujanje
odprave pohabljanja ženskih spolovil v svetovnem merilu EU je že leta dejavno vključena v
sodelovanje za podporo odpravi PŽS. Na svetovni ravni je EU prispevala k
oblikovanju trdnih zavez, ki od vseh držav zahtevajo prepoved in kaznovanje PŽS
ter ustrezno ukrepanje za spremembo družbenih norm, na katerih ta praksa
temelji. Podprla je na primer resolucijo Generalne skupščine ZN o odpravi
pohabljanja ženskih spolnih organov[30]
in se leta 2012 povezala z afriško skupino pri Svetu ZN za človekove
pravice, da bi podkrepila prizadevanja za uresničevanje zavez te
resolucije. Prav tako Evropska unija v odnosih z državami,
ki niso njene članice, in na mednarodnih forumih podpira okrepljeno mednarodno
zaščito s pohabljanjem spolovil ogroženih žensk in deklic po vsem svetu. Izvenevropsko delovanje EU v zvezi s PŽS
podpirajo zaveze specifičnih evropskih politik in smernic (smernice EU o
nasilju nad ženskami, Strateški okvir EU za človekove pravice in
demokracijo, strategije na področju človekovih pravic, v katerih se
za ustrezne države PŽS posveča prednostno pozornost). Preprečevanje
PŽS se upošteva tudi kot področje sodelovanja v okviru Sporazuma iz
Cotonouja, ki je najobširnejši sporazum o partnerstvu med EU in 79 afriškimi,
karibskimi in pacifiškimi državami. Poleg tega EU sodeluje pri odpravi
najglobljih vzrokov za PŽS tako, da podpira splošnejše razvojne cilje za
enakost spolov in opolnomočenje žensk, zlasti izobraževanje deklic in
žensk, njihove človekove pravice in njihovo spolno in reproduktivno
zdravje. Med letoma 2006 in 2012 je EU zagotovila
sredstva v višini približno 8 milijonov EUR za 17 projektov, ki so v 18
državah obravnavali PŽS, in za podporo organizacijam civilne družbe, vladam, pa
tudi organizacijam ZN, zlasti Unicefu. Na splošno je zaznati pozitivni razvoj v smeri
postopnega opuščanja PŽS v najbolj prizadetih 28 državah. Doslej je
42 držav sprejelo zakone, ki izrecno obsojajo PŽS. Pri tem je bil bistven
razvoj odločne zavzetosti vlad, ki jih vprašanje zadeva. Regionalne
organizacije, zlasti Afriška unija (v nadaljnjem besedilu: AU), so imele
ključno vlogo. Protokol AU o pravicah žensk, ki ga je ratificiralo 33
držav, določa, da je treba sprejeti vse potrebne zakonodajne in druge
ukrepe, da se PŽS izkorenini, vključno z osveščanjem javnosti,
prepovedjo z zakonodajnimi ukrepi, podprtimi s sankcijami, in podporo žrtvam. EU bo še naprej delovala na področju
spodbujanja k odpravi PŽS, pri čemer se bo opirala na dokumentirane dobre
prakse o tem, kakšna dejanja najbolj zanesljivo vodijo k napredku. V ukrepanju
se bo opirala na zgodovinski in nedavni napredek v svetovnem konsenzu o potrebi
po krepitvi odločenosti svetovne skupnosti, da se PŽS odpravi. Izkazalo se
je, da je odpravljanje te prakse lažje, če se ga poveže z
opolnomočenjem in izobraževanjem deklic in žensk, z njihovim spolnim in
reproduktivnim zdravjem ter s preprečevanjem zgodnje poroke oziroma poroke
v otroštvu in prisilne poroke. Cilj: Spodbujanje odprave
PŽS v svetovnem merilu in krepitev zaščite ogroženih žensk v državah, ki
niso članice EU. Ukrepi: Evropska komisija
in Evropska služba za zunanje delovanje bosta izvajali naslednje ukrepe: –
temo PŽS bosta vključevali v dialoge z
organizacijami civilne družbe v ustreznih državah partnericah, –
za vodje misij EU v ustreznih državah partnericah
bosta pripravili sporočilo s smernicami glede PŽS, –
temo PŽS bosta vključili v usposabljanje o
vprašanjih spola in pravic otrok, ki je namenjeno osebju EU v delegacijah EU v
prizadetih državah, –
podpirali bosta regionalno kampanjo za odpravo PŽS, –
v zvezi z nadaljnjimi pobudami za krepitev
svetovnega boja proti PŽS bosta še naprej tesno sodelovali z Afriško unijo in z
afriško skupino pri ZN, –
kjer je to potrebno, bosta še naprej podpirali
zavzemanje za boljše nacionalne zakonodaje v zvezi s PŽS, –
še naprej bosta podpirali pobude za krepitev
zmogljivosti javnih organizacij in organizacij civilne družbe, –
še naprej bosta načenjali vprašanja, povezana
s PŽS, v političnih dialogih ter dialogih o človekovih pravicah in
politikah z ustreznimi državami partnericami, vključno s tistimi, pri katerih
je zdravstvo osrednji sektor za sodelovanje, –
v odnosih z državami, ki niso njene članice,
in na mednarodnih forumih bosta še naprej podpirali okrepljeno mednarodno
zaščito s pohabljanjem spolovil ogroženih žensk in deklic po vsem svetu. 7. Izvajanje,
spremljanje in vrednotenje Da se zagotovi nagel napredek in doseganje
ciljev tega sporočila, bo posebej ustanovljena skupina medresorske
skupine Komisije za enakost spolov pregledovala, vrednotila in spremljala
delovanje, omenjeno v tem sporočilu, ter letno poročala o izvedenih
ukrepih. Dve leti po sprejetju sporočila bo Komisija ovrednotila uvedene
ukrepe in sprejela odločitev o njihovi nadgradnji. Evropska komisija se bo, poleg tega da bo
izvajala omenjeno notranje spremljanje, redno posvetovala z nevladnimi
organizacijami in strokovnjaki, ki so dejavni na tem področju.
Nevladne organizacije so imele dejansko vse doslej in bodo imele tudi v
prihodnje vodilno vlogo v zaščiti ogroženih deklic, zagotavljanju
usposabljanja za strokovne delavce, tankočutnem osveščanju prizadetih
skupnosti, razvijanju védenja, gradiv in dobrih praks, umeščanju vprašanja
na dnevne rede snovalcev politik ter povezovanju izvornih držav in Evrope. Po
vsej EU se organizacije civilne družbe soočajo z enakimi izzivi, zato
potrebujejo priložnosti za izmenjavo informacij in dobrih praks, razvoj
projektov in metod ter medsebojno vrednotenje dela. Cilj: Izvajanje ukrepov,
načrtovanih v tem sporočilu, in zagotavljanje stalne pozornosti
vprašanju. Ukrepi: Evropska komisija
bo izvajala naslednje ukrepe: –
nadzorovala bo pravočasno uresničevanje v
tem sporočilu načrtovanih ukrepov in vsako leto okrog 6. februarja,
mednarodnega dneva ničelne tolerance do PŽS, pregledala stanje, –
podpirala bo izmenjave izkušenj in dobrih praks v
zvezi z vprašanji PŽS med organizacijami civilne družbe in strokovnjaki, –
predsedstva Sveta Evropske unije bo spodbujala k
umeščanju PŽS na dnevne rede sej na ravni EU predstavnikov ministrstev v
interesu zdravnikov in medicinskih sester, –
v okviru Evropskega foruma o pravicah otroka v letu
2013 bo organizirala delavnico o PŽS, –
PŽS bo uvrstila na dnevni red za leto 2014
neformalne skupine strokovnjakov iz držav članic s področja pravic
otroka. 8. Sklep S tem sporočilom o PŽS Evropska komisija
in Evropska služba za zunanje delovanje potrjujeta svojo zavezo k boju proti
nasilju nad ženskami in k odpravi PŽS tako v EU kot izven nje, pri tem pa
priznavata, da je treba upoštevati povezavo med prizadetimi skupnostmi v EU z
njihovimi državami izvora. EU bo
to vprašanje še dalje izpostavljala in bo podpirala tiste, ki so že leta
dejavni na tem področju, zlasti mednarodne organizacije, države
članice in nevladne organizacije. EU bo nadaljevala z oblikovanjem politik
in izvajanjem ukrepov, pri čemer bo upoštevala, da je PŽS večplasten
pojav, ki zahteva multidisciplinarno ukrepanje in tesno sodelovanje s
skupnostmi, v katerih se izvaja. [1] Definicija Svetovne zdravstvene organizacije. [2] Sklepi Sveta o preprečevanju nasilja nad ženskami
in opravljanju storitev za pomoč žrtvam nasilja v družini, sprejeti 6. decembra 2012. [3] Resolucija Generalne skupščine Združenih narodov 67/146,
sprejeta 20. decembra 2012. [4] COM(2010) 491 final. [5] Direktiva 2012/29/EU o določitvi minimalnih
standardov na področju pravic, podpore in zaščite žrtev kaznivih
dejanj. [6] COM(2011) 60 final. [7] Evropski inštitut za enakost spolov, 2013: Pohabljanje
ženskih spolnih organov v Evropski uniji in Hrvaški. [8] Na okrogli mizi, ki je potekala 6. marca 2013, je svoje
poglede in predloge predstavilo nekaj vodilnih svetovnih borcev proti PŽS. [9] Rezultati tega posvetovanja so na voljo na: http://ec.europa.eu/justice/newsroom/gender-equality/opinion/130306_en.htm. [10] http://ec.europa.eu/justice/gender-equality/other-institutions/advisory-comittee. [11] UNICEF Female Genital Mutilation/Cutting: A Statistical
Overview and Exploration of the Dynamics of Change (UNICEF,
Pohabljanje/obrezovanje ženskih spolovil: statistični pregled in raziskava
dinamike spremembe), New York, 2013. [12] Evropski parlament: Resolucija o končanju
pohabljanja ženskih spolnih organov z dne 14. junija 2012 (2012/2684(RSP)).
Za nekatere države ni podatkov, obstoječe ocene pa niso nujno primerljive. [13] Evropski inštitut za enakost spolov, 2013: Pohabljanje
ženskih spolovil v Evropski uniji in na Hrvaškem. [14] Vir za vse države, razen za Nizozemsko: Evropski inštitut
za enakost spolov, 2013; za Nizozemsko: Exterkate, 2013 – Female Genital
Mutilation in the Netherlands. Prevalence, incidence and determinants (Pohabljanje
ženskih spolovil na Nizozemskem. Razširjenost, stopnja in dejavniki). Pharos
– Centre of Expertise on Health for Migrants and Refugees (Center za strokovno
mnenje o zdravju pri migrantih in beguncih). [15] Kazenske sodne zadeve, vključno z obsodbami,
zabeležene do januarja 2012. [16] Evropski inštitut za enakost spolov, 2012: Study to map
the current situation and trends of FGM: country reports (Študija za pregled
trenutnega stanja in trendov PŽS: poročila po državah). [17] Osebe (običajno ženske), ki izvajajo PŽS. [18] Sklep št. 779/2007/ES Evropskega parlamenta in Sveta
z dne 20. junija 2007 o uvedbi posebnega programa za preprečevanje
nasilja nad otroki, mladimi in ženskami in boj proti njemu ter za zaščito
žrtev in ogroženih skupin za obdobje 2007–2013 (program Daphne III) v okviru
splošnega programa „Temeljne pravice in pravosodje“. Glej
tudi http://ec.europa.eu/justice/grants/programmes/daphne/ [19] UNICEF, 2013. [20] Po definiciji WHO je infibulacija postopek, pri katerem se
nožnični vhod prekrije tako, da se preko njega ustvari zapora. Zapora je
ustvarjena tako, da se obrežejo in premestijo notranje ali zunanje sramne
ustne, pri čemer se klitoris odstrani ali pa ne. Nožnični vhod je za
spolne odnose in porod treba spet odpreti. Ta postopek se imenuje
„defibulacija“. V nekaterih primerih ji sledi ponovna infibulacija, t.i.
reinfibulacija. [21] Evropski inštitut za enakost spolov, 2013. [22] COM(2011) 758 final. [23] Resolucija GSZN 67/146. [24] Belgija, Danska, Irska, Španija, Italija, Ciper, Avstrija,
Švedska, Združeno kraljestvo in Hrvaška imajo za PŽS posebne določbe. [25] Direktiva 2012/29/EU. [26] Direktiva Sveta 2004/83/ES o minimalnih standardih glede
pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez
državljanstva, da se jim prizna status begunca ali osebe, ki iz drugih razlogov
potrebuje mednarodno zaščito, in o vsebini te zaščite. [27] Direktiva 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta o
standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav
ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite,
glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne
zaščite, in glede vsebine te zaščite. [28] Direktiva 2013/32/EU o skupnih postopkih za priznanje ali
odvzem mednarodne zaščite. [29] Direktiva 2013/33/EU o standardih za sprejem prosilcev za
mednarodno zaščito. [30] Resolucija GSZN 67/146.