This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 62022CC0260
Opinion of Advocate General Collins delivered on 13 July 2023.#Seven.One Entertainment Group GmbH v Corint Media GmbH.#Request for a preliminary ruling from the Landgericht Erfurt.#Reference for a preliminary ruling – Harmonisation of certain aspects of copyright and related rights in the information society – Directive 2001/29/EC – Article 2(e) – Broadcasting organisations – Reproduction right of fixations of broadcasts – Article 5(2)(b) – Private copying exception – Fair compensation – Harm to broadcasting organisations – Equal treatment – National legislation excluding broadcasting organisations from the right to fair compensation.#Case C-260/22.
Návrhy prednesené 13. júla 2023 – generálny advokát A. M. Collins.
Seven.One Entertainment Group GmbH proti Corint Media GmbH.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landgericht Erfurt.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Zosúladenie niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti – Smernica 2001/29/ES – Článok 2 písm. e) – Vysielacie organizácie – Právo na rozmnožovanie záznamov vysielaní – Článok 5 ods. 2 písm. b) – Výnimka pre rozmnoženinu na súkromné použitie – Primeraná kompenzácia – Ujma spôsobená vysielacím organizáciám – Rovnosť zaobchádzania – Vnútroštátna právna úprava, ktorá vylučuje vysielacie organizácie z nároku na primeranú kompenzáciu.
Vec C-260/22.
Návrhy prednesené 13. júla 2023 – generálny advokát A. M. Collins.
Seven.One Entertainment Group GmbH proti Corint Media GmbH.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landgericht Erfurt.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Zosúladenie niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti – Smernica 2001/29/ES – Článok 2 písm. e) – Vysielacie organizácie – Právo na rozmnožovanie záznamov vysielaní – Článok 5 ods. 2 písm. b) – Výnimka pre rozmnoženinu na súkromné použitie – Primeraná kompenzácia – Ujma spôsobená vysielacím organizáciám – Rovnosť zaobchádzania – Vnútroštátna právna úprava, ktorá vylučuje vysielacie organizácie z nároku na primeranú kompenzáciu.
Vec C-260/22.
Court reports – general – 'Information on unpublished decisions' section
ECLI identifier: ECLI:EU:C:2023:583
ANTHONY MICHAEL COLLINS
prednesené 13. júla 2023 ( 1 )
Vec C‑260/22
Seven.One Entertainment Group GmbH
proti
Corint Media GmbH
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landgericht Erfurt (Krajinský súd Erfurt, Nemecko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Smernica 2001/29/ES – Článok 2 písm. e) – Právo vysielacích organizácií na rozmnožovanie záznamov svojho vysielania – Článok 5 ods. 2 písm. b) – Výnimka pre rozmnoženinu na súkromné použitie – Podmienka primeranej kompenzácie – Poplatok za prázdne nosiče – Ujma spôsobená vysielacím organizáciám – Charta základných práv Európskej únie – Rovnosť zaobchádzania – Zásada prednosti práva Únie a zásada priameho účinku – Subjekty štátu“
I. Úvod
1. |
Tento návrh na začatie prejudiciálneho konania podal Landgericht Erfurt (Krajinský súd Erfurt, Nemecko) v rámci sporu vo veci zmluvy o správe výlučných autorských práv (ďalej len „zmluva“) uzavretej medzi spoločnosťou Seven.One Entertainment Group GmbH, vysielacou organizáciou, ktorá vyrába a vysiela program „SAT.1 Gold“ ( 2 ) v Nemecku (ďalej len „žalobkyňa“), a spoločnosťou Corint Media GmbH, organizáciou kolektívnej správy, ktorá chráni a presadzuje záujmy súvisiace s autorskými právami súkromných televíznych kanálov a rozhlasových staníc (ďalej len „žalovaná“). Na základe uvedenej zmluvy žalovaná prevzala povinnosť zabezpečiť dodržiavanie práva žalobkyne na primeranú kompenzáciu za rozmnoženiny záznamov jej vysielania, ktoré fyzické osoby vyhotovujú na svoje súkromné použitie. Žalovaná tvrdí, že nie je povinná zabezpečiť dodržiavanie tohto práva, lebo hoci vnútroštátne autorské právo umožňuje vyhotovovanie rozmnoženín záznamov vysielania na súkromné použitie, vylučuje akékoľvek tomu zodpovedajúce právo na kompenzáciu. |
2. |
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 písm. e) a článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29/ES ( 3 ). Článok 2 písm. e) smernice 2001/29 priznáva vysielacím organizáciám výlučné právo na rozmnožovanie záznamov ich vysielania. Podľa článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 sa členské štáty môžu rozhodnúť obmedziť výlučné práva na rozmnožovanie stanovené v článku 2 tejto smernice stanovením výnimky pre rozmnoženinu na súkromné použitie. Táto výnimka sa vzťahuje na rozmnoženiny na akomkoľvek nosiči, ktoré fyzická osoba vyhotoví na svoje súkromné použitie ( 4 ), pod podmienkou, že nositelia práv dostanú primeranú kompenzáciu. Landgericht Erfurt (Krajinský súd Erfurt) sa svojím návrhom na začatie prejudiciálneho konania pýta, či vnútroštátne právo môže zaviesť výnimku pre rozmnoženinu na súkromné použitie vo vzťahu k rozmnožovaniu záznamov vysielania a zároveň vylúčiť vysielacie organizácie z práva na primeranú kompenzáciu. Vnútroštátny súd sa najmä pýta, či vylúčenie primeranej kompenzácie možno odôvodniť tým, že niektoré vysielacie organizácie majú ako výrobcovia televíznych programov nárok na kompenzáciu za rozmnoženinu na súkromné použitie svojich televíznych programov vlastnej, tzv. „in‑house“ výroby ( 5 ). |
II. Právny rámec
A. Právo Únie
3. |
Článok 2 smernice 2001/29, nazvaný „Právo rozmnožovania“, stanovuje: „Členské štáty ustanovia výlučné právo udeliť súhlas alebo zakázať priame alebo nepriame, dočasné alebo trvalé rozmnožovanie akýmkoľvek spôsobom a akoukoľvek formou, v celku alebo v časti:
|
4. |
Článok 5, nazvaný „Výnimky a obmedzenia“, stanovuje: „… 2. Členské štáty môžu zabezpečiť výnimky alebo obmedzenia práva rozmnožovania ustanoveného v článku 2 v nasledujúcich prípadoch: …
|
B. Nemecké právo
5. |
Ustanovenie § 53 ods. 1 Gesetz über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte – Urheberrechtsgesetz (zákon o autorskom práve a s ním súvisiacich právach) z 9. septembra 1965 ( 6 ), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „UrhG“), je súčasťou oddielu 6 časti 1 UrhG a stanovuje: „Fyzická osoba je oprávnená vyhotoviť si jednotlivé rozmnoženiny diela na súkromné použitie na akomkoľvek nosiči pod podmienkou, že neslúžia priamo alebo nepriamo na komerčné účely a na ich vyhotovenie sa nepoužije zjavne protiprávne vyrobená alebo verejne sprístupnená predloha. Osoba oprávnená na vyhotovovanie rozmnožením smie rozmnoženiny vyhotoviť aj prostredníctvom inej osoby, pokiaľ k tomu dôjde bez odmeny alebo ide o rozmnožovanie na papieri alebo podobnom nosiči pomocou akéhokoľvek fotografického postupu alebo iného postupu s podobným účinkom.“ |
6. |
Podľa § 54 ods. 1 UrhG: „Ak je vzhľadom na povahu diela možné očakávať, že bude rozmnožované v súlade s § 53 ods. 1 alebo 2 alebo v súlade s § 60a až 60f, autor diela má voči výrobcovi zariadení a pamäťových nosičov, ktorých typ sa sám alebo v spojení s inými zariadeniami, pamäťovými nosičmi alebo príslušenstvom používa na vyhotovenie takýchto rozmnoženín, právo na vyplatenie primeranej odmeny.“ |
7. |
Podľa § 87 UrhG: „1. Vysielacie organizácie majú výlučné právo
… 4. Ustanovenia § 10 ods. 1 a ustanovenia oddielu 6 časti 1 s výnimkou druhej vety § 47 ods. 2 a s výnimkou § 54 ods. 1 sa uplatňujú primerane. …“ |
III. Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
8. |
Žalobkyňa tvrdí, že žalovaná je podľa zmluvy povinná zabezpečiť dodržiavanie práva na „poplatok za prázdne nosiče“ ako kompenzáciu za ujmu spôsobenú vyhotovovaním rozmnoženín na súkromné použitie na základe výnimky stanovenej v § 53 ods. 1 UrhG. Žalobkyňa tvrdí, že je „významne dotknutá“ vyhotovovaním rozmnoženín na súkromné použitie, najmä nahrávaním svojho kanála pomocou (online) videorekordérov. Žalovaná odpovedá, že nemôže vyhovieť požiadavke žalobkyne, lebo § 87 ods. 4 UrhG vylučuje vysielacie organizácie z nároku na poplatok za prázdne nosiče stanovený v § 54 ods. 1 UrhG. |
9. |
Vnútroštátny súd uvádza, že podľa článku 2 písm. e) smernice 2001/29 a § 87 ods. 1 bodu 2 UrhG majú vysielacie organizácie výlučné právo na rozmnožovanie záznamov svojho vysielania. Ustanovenia § 87 ods. 4 a § 53 ods. 1 UrhG obmedzujú toto právo na rozmnožovanie uplatnením výnimky pre rozmnoženinu na súkromné použitie, pričom nestanovujú nijaké právo na kompenzáciu. Ustanovenie § 87 ods. 4 UrhG ( 7 ) môže byť z tohto dôvodu nezlučiteľné s článkom 2 písm. e) a článkom 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29. Vnútroštátny súd sa odvoláva na judikatúru Súdneho dvora, podľa ktorej sa právo na rozmnožovanie môže obmedziť výnimkou pre rozmnoženinu na súkromné použitie zavedenou podľa vnútroštátneho práva len v prípade, ak sa nositeľovi práva zaplatí primeraná kompenzácia. ( 8 ) Ak je výnimka z práva na primeranú kompenzáciu podľa vnútroštátneho práva zlučiteľná so smernicou 2001/29, nárok na zaplatenie „poplatku za prázdne nosiče“ podľa zmluvy nevzniká a vnútroštátny súd môže zamietnuť žalobu, ktorú prejednáva. Ak je však uvedená výnimka nezlučiteľná so smernicou 2001/29, je potrebné vyhovieť žalobe žalobkyne, keďže podľa zmluvy je žalovaná povinná vyberať poplatok za prázdne nosiče v mene žalobkyne. |
10. |
Vnútroštátny súd sa teda domnieva, že vylúčenie vysielacích organizácií z práva na primeranú kompenzáciu je neodôvodnené. Skutočnosť, že vysielacie organizácie môžu mať nárok na primeranú kompenzáciu ako výrobcovia filmov podľa článku 2 písm. d) smernice 2001/29, neodôvodňuje toto vylúčenie. Vnútroštátny súd poznamenáva, že programová skladba mnohých televíznych kanálov súkromných vysielacích organizácií pozostáva najmä z programov vyrobených na zákazku a že právo výrobcu filmu zvyčajne patrí skôr výrobným spoločnostiam než vysielacím organizáciám. V každom prípade rozhlasoví vysielatelia nevyrábajú filmy. Okrem toho sa vnútroštátny súd domnieva, že vylúčenie vysielacích organizácií z nároku na poplatok za prázdne nosiče môže byť v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania podľa článku 20 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“). Vzniká tiež otázka, či je uvedené vylúčenie v rozpore s článkom 11 Charty, ktorý upravuje právo na slobodu prejavu, a to v rozsahu, v akom obmedzuje slobodu vysielania. |
11. |
Za týchto okolností Landgericht Erfurt (Krajinský súd Erfurt) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
|
IV. Konanie na Súdnom dvore
12. |
Písomné pripomienky predložili žalobkyňa, nemecká, talianska a rakúska vláda, ako aj Európska komisia. Žalobkyňa, žalovaná, nemecká a rakúska vláda, ako aj Komisia predniesli svoje ústne vyjadrenia a odpovedali na otázky Súdneho dvora na pojednávaní, ktoré sa konalo 29. marca 2023. |
V. Analýza
13. |
Vnútroštátny súd sa svojimi otázkami usiluje zistiť, či článok 2 písm. e) a článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 bránia tomu, aby členský štát stanovil výnimku pre rozmnoženinu na súkromné použitie z výlučného práva vysielacích organizácií na rozmnožovanie záznamov svojho vysielania a zároveň vylúčil právo na primeranú kompenzáciu za túto rozmnoženinu. |
A. Zhrnutie predložených pripomienok
14. |
Žalobkyňa, žalovaná a Komisia tvrdia, že vysielacie organizácie nemôžu byť vylúčené z práva na primeranú kompenzáciu podľa článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29, lebo vyhotovovanie rozmnoženín na súkromné použitie im spôsobuje viac než minimálnu ujmu. Žalobkyňa a žalovaná poznamenávajú, že vyhotovovanie rozmnoženín vysielania na súkromné použitie pomocou pevných zariadení a online služieb je rozšírené a spôsobuje vysielacím organizáciám značnú ujmu. Služby prehliadania multimediálnych knižníc, ktoré ponúkajú vysielacie organizácie alebo držitelia ich komerčných licencií, sú menej atraktívne, keďže používatelia môžu používať svoje súkromné rozmnoženiny bez poplatku. Vysielacie organizácie tiež prichádzajú o príjmy z reklamy, keďže diváci, ktorí si nahrávajú vysielanie, ho často nesledujú naživo. Žalobkyňa a žalovaná na pojednávaní uviedli, že podľa nemeckého práva nie je z práva na primeranú kompenzáciu vylúčená nijaká iná kategória nositeľov práv. Od nositeľov práv, ktorým sa vypláca kompenzácia, sa ani nevyžaduje, aby preukázali ujmu v peňažnom vyjadrení alebo aby túto ujmu vyčíslili. Žalovaná dodáva, že podľa jej názoru vyhotovovanie rozmnoženín na súkromné použitie per se spôsobuje vysielacím organizáciám ujmu. |
15. |
Žalobkyňa sa domnieva, že právo na rozmnožovanie, ktoré majú výrobcovia podľa článku 2 písm. d) smernice 2001/29, a právo na rozmnožovanie, ktoré majú vysielacie organizácie podľa článku 2 písm. e) tejto smernice, sú odlišné. V mnohých prípadoch vysielacie organizácie, najmä rozhlasoví vysielatelia, nevyrábajú filmy. Skutočnosť, že v ojedinelých prípadoch vysielacie organizácie vyrábajú aj filmy, neodôvodňuje vylúčenie práva na kompenzáciu za rozmnoženiny vysielania na súkromné použitie. Vylúčenie vysielacích organizácií z nároku na poplatok za súkromné nosiče teda predstavuje neodôvodnenú diskrimináciu. Porušuje tiež slobodu prejavu a právo na informácie, ktoré zakotvuje článok 11 Charty, a vlastnícke právo, ktoré chráni článok 17 Charty. |
16. |
Nemecká a rakúska vláda tvrdia, že je možné vylúčiť určitú kategóriu nositeľov práv z práva na kompenzáciu za rozmnoženinu na súkromné použitie, ak vzhľadom na prirodzenú charakteristiku príslušníkov tejto kategórie alebo na spôsob využívania týchto práv je ujma spôsobená nositeľom práv minimálna ( 9 ). Zdôrazňujú, že článok 2 písm. e) smernice 2001/29 chráni „technické a organizačné výkony zakomponované do vysielania“ a že obsah vysielania nie je predmetom práva vysielacej organizácie podľa tohto ustanovenia. Rozmnožovanie tohto obsahu treba preto odlišovať od rozmnožovania vysielania alebo od signálu, ktorým sa prenáša. ( 10 ) Podľa týchto vlád hlavná činnosť alebo tradičný obchodný model vysielacích organizácií spočíva v sprístupňovaní záznamov ich vysielania verejnosti. Tvrdia, že vysielacím organizáciám nevznikajú v dôsledku vyhotovovania rozmnoženín vysielania priame hospodárske straty, keďže takéto rozmnoženiny neobmedzujú príjem vysielania, a teda ani jeho reklamný dopad. Domnievajú sa tiež, že neexistujú nijaké dôveryhodné dôkazy o priamej ujme pre služby multimediálnej knižnice, ktoré poskytujú vysielacie organizácie. Rakúska vláda na pojednávaní tvrdila, že s príchodom streamovacích služieb klesla miera vyhotovovania rozmnoženín vysielania. |
17. |
Talianska vláda uvádza, že vylúčenie vysielacích organizácií z práva na primeranú kompenzáciu v prípadoch, keď neprinášajú nijaký tvorivý vklad do vývoja originálneho diela, nie je diskriminačné a možno ho odôvodniť s odkazom na odôvodnenia 9 a 35 a na články 2 a 3 smernice 2001/29. Táto vláda sa však domnieva, že nárok na vyplatenie kompenzácie vzniká, ak vysielacie organizácie bez ohľadu na neexistenciu akéhokoľvek tvorivého prínosu zohrávajú rozhodujúcu úlohu pri stimulovaní výroby audiovizuálneho diela, najmä financovaním jeho výroby. Naopak, ak vysielacie organizácie získajú práva na rozmnožovanie na základe rokovaní, nárok na primeranú kompenzáciu nevzniká, keďže neprispievajú rozhodujúcim spôsobom k vytvoreniu diela. |
B. Článok 2 písm. e) smernice 2001/29 – Výlučné právo na rozmnožovanie
18. |
Článok 2 smernice 2001/29 ukladá členským štátom povinnosť udeliť autorom a nositeľom určitých určených súvisiacich práv výlučné právo udeliť súhlas alebo zakázať rozmnožovanie ich chránených diel alebo iných predmetov ochrany. ( 11 ) Smernica 2001/29, ako vyplýva z jej názvu, harmonizuje určité aspekty autorských práv stricto sensu a s nimi súvisiacich práv, okrem iného s cieľom chrániť a stimulovať vývoj nových produktov a služieb v informačnej spoločnosti a ich uvádzanie na trh. ( 12 ) |
19. |
V súlade s článkom 2 písm. e) smernice 2001/29 členské štáty musia stanoviť výlučné právo vysielacích organizácií udeliť súhlas alebo zakázať rozmnožovanie záznamov ich vysielania. Výlučné právo na rozmnožovanie stanovené v článku 2 písm. e) smernice 2001/29 chráni „záznamy“, nie obsah vysielania. V tejto súvislosti Súdny dvor v rozsudku vo veci Football Association Premier League a i. ( 13 ) rozhodol, že autori sa môžu dovolávať svojich autorských práv k dielam využívaným v rámci vysielania. ( 14 ) Právo vysielacích organizácií na rozmnožovanie záznamov svojho vysielania podľa článku 2 písm. e) smernice 2001/29 treba tiež odlišovať od ich výlučného práva povoliť alebo zakázať záznam svojho vysielania ( 15 ) podľa článku 7 ods. 2 smernice 2006/115/ES ( 16 ). Okrem toho, ako uviedla Komisia na pojednávaní, právo vysielacích organizácií na rozmnožovanie podľa článku 2 písm. e) smernice 2001/29 je samostatné a odlišné od ich práva sprístupniť verejnosti záznamy svojho vysielania podľa článku 3 ods. 2 písm. d) tejto smernice. |
20. |
Z toho vyplýva, že všetky tieto práva existujú súbežne a obmedzenie alebo výnimka z jedného práva nevyhnutne neznamená obmedzenie iného práva. ( 17 ) Napríklad výnimka pre rozmnoženinu na súkromné použitie upravená v článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 sa nevzťahuje na právo vysielacích organizácií sprístupňovať verejnosti záznamy svojho vysielania. ( 18 ) |
21. |
Podľa vnútroštátneho súdu sa ustanovením § 87 ods. 1 bodu 2 UrhG preberá výlučné právo vysielacích organizácií na rozmnožovanie záznamov ich vysielania upravené v článku 2 písm. e) smernice 2001/29. Správnosť tohto prebratia a uplatňovanie tohto vnútroštátneho ustanovenia nie sú predmetom tohto konania, ktoré sa zameriava skôr na prebratie výnimky z výlučného práva na rozmnožovanie, ktorá je stanovená v článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29, do nemeckého práva. V § 54 ods. 1 UrhG sa upravuje platba „primeranej odmeny“ vo forme „poplatku za súkromné nosiče“, ktorú sú povinní zaplatiť výrobcovia zariadení a pamäťových nosičov používaných na vyhotovovanie rozmnožením prípustných okrem iného podľa § 53 ods. 1 UrhG. ( 19 ) Ako som už uviedol, § 53 ods. 1 UrhG stanovuje výnimku pre rozmnoženinu na súkromné použitie okrem iného v súvislosti so záznamami vysielania. V § 87 ods. 4 UrhG sa však vysielacie organizácie vylučujú z práva na primeranú odmenu. |
C. Článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 – Vylúčenie vysielacích organizácií z práva na primeranú kompenzáciu
22. |
Podľa článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 členské štáty môžu stanoviť výnimku alebo obmedzenie výlučných práv na rozmnožovanie uvedených v článku 2 tejto smernice pre rozmnoženiny vyhotovené fyzickými osobami na súkromné použitie pod podmienkou, že nositelia tohto výlučného práva dostanú primeranú kompenzáciu. Táto úprava sa často označuje ako „výnimka pre rozmnoženinu na súkromné použitie“. |
23. |
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že hoci je článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 fakultatívny, pokiaľ sa členské štáty rozhodnú ho vykonať, musia nositeľom práv zaručiť účinné vyberanie primeranej kompenzácie. ( 20 ) Článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 stanovuje, že výnimka pre rozmnoženinu na súkromné použitie sa uplatňuje „za podmienky, že nositelia práv dostanú primeranú kompenzáciu“. Toto ustanovenie nerozlišuje medzi piatimi kategóriami nositeľov práv ( 21 ) uvedenými v článku 2 smernice 2001/29. ( 22 ) Výsledkom doslovného výkladu článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 je právo na primeranú kompenzáciu v prospech všetkých piatich kategórií nositeľov práv vymenovaných v článku 2 uvedenej smernice bez akéhokoľvek rozlišovania medzi nimi. |
24. |
Článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 však nestanovuje parametre ( 23 ) platby primeranej kompenzácie a členské štáty disponujú širokou mierou voľnej úvahy pri definovaní takýchto parametrov. ( 24 ) Ako vyplýva z odôvodnení 35 a 38 smernice 2001/29 ( 25 ), v zásade však platí, že existencia ujmy spôsobenej nositeľom práv vedie k vzniku práva na kompenzáciu. ( 26 ) Článok 5 ods. 5 smernice 2001/29 tiež stanovuje, že zavedenie výnimky pre rozmnoženinu na súkromné použitie nesmie neodôvodnene poškodzovať oprávnené záujmy nositeľa práv. ( 27 ) Kompenzácia, ktorá nadhodnotí ( 28 ) alebo podhodnotí ujmu spôsobenú nositeľom práv vyhotovovaním rozmnožením na súkromné použitie, je teda nezlučiteľná s primeranou rovnováhou, ktorú treba zachovať medzi záujmami nositeľov, ktoré im zaručuje článok 17 ods. 2 Charty, a záujmami a základnými právami používateľov predmetov ochrany, najmä slobodou prejavu a právom na informácie, ktoré chráni článok 11 Charty, spolu s verejným záujmom. ( 29 ) Členské štáty nie sú povinné zabezpečiť dostupnosť kompenzácie, ak je ujma spôsobená nositeľom práv minimálna. ( 30 ) Povinnosť platby a výška primeranej kompenzácie sú teda neoddeliteľne spojené s existenciou a mierou ujmy, ktorú vyhotovovanie rozmnoženín na súkromné použitie spôsobuje nositeľovi práv. ( 31 ) |
25. |
Z ustálenej judikatúry teda vyplýva, že osoba, ktorá vyhotoví rozmnoženinu na súkromné použitie, v zásade musí kompenzovať ujmu spôsobenú nositeľovi práv. Okrem toho v súlade s článkom 3 písm. h) smernice 2014/26/EÚ ( 32 ) sumy vyberané organizáciou kolektívnej správy v mene nositeľov práv na základe práva na náhradu odmeny predstavujú príjmy z autorských práv alebo s nimi súvisiacich práv. |
26. |
Súdny dvor síce pripúšťa, že systémy odmeňovania za rozmnoženinu na súkromné použitie môžu byť nepresné ( 33 ) a že kompenzácia sa môže poskytnúť v nepriamej forme ( 34 ), to však neodôvodňuje vylúčenie celej kategórie nositeľov práv z práva na primeranú kompenzáciu, ak je týmto nositeľom práv spôsobená ujma ( 35 ). Existencia a rozsah takejto ujmy sú totiž skutkovou otázkou, ktorú v zásade nemožno automaticky zo zákona vylúčiť alebo ignorovať, pokiaľ neexistujú presvedčivé dôkazy o tom, že tejto kategórii nositeľov práv nevzniká v dôsledku vyhotovovania rozmnoženín na súkromné použitie viac než len minimálna ujma. Vnútroštátnemu súdu prináleží overiť, či vysielacím organizáciám, ako je žalobkyňa, skutočne vzniká ujma v dôsledku vyhotovovania rozmnoženín záznamov ich vysielania na súkromné použitie. |
27. |
Žalobkyňa a žalovaná tvrdia, že vysielacím organizáciám vzniká ujma okrem iného v dôsledku vyhotovovania rozmnoženín na súkromné použitie, keďže čelia nekalej súťaži na trhu so službami multimediálnych knižníc a sú ovplyvnené ich príjmy z reklamy. ( 36 ) Nemecká a rakúska vláda toto tvrdenie dôrazne spochybňujú. V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že v rozpore s tvrdeniami týchto vlád sa posúdenie ujmy spôsobenej vysielacím organizáciám neobmedzuje na tzv. „hlavnú činnosť“ spočívajúcu v sprístupňovaní záznamov ich vysielania verejnosti, ktoré sú predmetom ochrany podľa článku 3 ods. 2 písm. d) smernice 2001/29. Hoci vysielacie organizácie môžu mať z obchodného hľadiska „hlavnú činnosť“, napriek tomu majú celý rad práv, ktoré im priznáva smernica 2001/29, s výhradou výnimiek a obmedzení stanovených v článku 5 tejto smernice. Vysielacie organizácie majú odlišné práva podľa článku 2 písm. e) a článku 3 ods. 2 písm. d) smernice 2001/29. Vzhľadom na výslovnú vôľu normotvorcu Únie stanoviť tieto odlišné a samostatné práva nie je možné zmazať rozdiel medzi nimi. |
28. |
Jednoznačné znenie, na základe ktorého sa v článku 2 písm. e) smernice 2001/29 priznávajú práva, nemožno zmeniť alebo narušiť nesprávnym uplatnením alebo rozšírením ( 37 ) výnimky stanovenej v článku 5 ods. 2 písm. b) tejto smernice. ( 38 ) Právo vysielacích organizácií na primeranú kompenzáciu nemožno narušiť ani umelým klasifikovaním alebo vymedzením spôsobu, akým tieto organizácie využívajú práva, ktoré im priznáva článok 2 písm. e) smernice 2001/29. |
29. |
V rozpore s pripomienkami talianskej vlády článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 nepodmieňuje zaplatenie primeranej kompenzácie „pôvodnosťou“ alebo „tvorivosťou“ predmetu ochrany podľa článku 2 tejto smernice. ( 39 ) Primeraná kompenzácia je podmienená tak prípustnosťou rozmnožovania predmetu ochrany podľa článku 2 smernice 2001/29, ako aj existenciou ujmy spôsobenej nositeľovi práv. Právo autorov na rozmnožovanie ich diel podľa článku 2 písm. a) smernice 2001/29 vyžaduje, aby dotknutý predmet ochrany bol originálom a vyjadrením vlastnej duševnej tvorby autora ( 40 ). Takáto požiadavka nie je stanovená v súvislosti s právami vysielacích organizácií súvisiacimi s autorským právom podľa článku 2 písm. e) smernice 2001/29 alebo výrobcov zvukových záznamov či výrobcov filmov podľa článku 2 písm. c) a d) uvedenej smernice. Pri uplatnení článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 sa teda musí dodržať zásada rovnosti zaobchádzania, ktorá je zakotvená v článku 20 Charty a ktorá vyžaduje, aby sa s porovnateľnými situáciami nezaobchádzalo rozdielne a aby sa s rozdielnymi situáciami nezaobchádzalo rovnako, pokiaľ takéto zaobchádzanie nie je objektívne odôvodnené. ( 41 ) |
30. |
Skutočnosť, že vysielacie organizácie môžu dostávať primeranú kompenzáciu za rozmnoženiny na súkromné použitie vyhotovené z filmov, ktoré vyrábajú, je tiež irelevantná. Každé z výlučných práv stanovených v článku 2 písm. d) a e) smernice 2001/29 je samostatné a odlišné. Podľa článku 5 ods. 2 písm. b) uvedenej smernice nárok na primeranú kompenzáciu v zásade vzniká za rozmnožovanie na súkromné použitie predmetov ochrany chránených každým z týchto práv. Rozmnožovanie záznamu vysielania teda môže viesť k vzniku odlišných a nezávislých práv vysielacích organizácií na primeranú kompenzáciu podľa článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29. ( 42 ) |
D. Uplatnenie článku 2 písm. e) a článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 na konanie v prejednávanej veci – Spor medzi dvoma spoločnosťami – Zásada prednosti práva Únie a zásada priameho účinku – Subjekty štátu
31. |
Vzhľadom na to, že vnútroštátny súd žiada o výklad smernice v rámci sporu medzi dvoma spoločnosťami s ručením obmedzeným ( 43 ), je vzhľadom na pripomienky Komisie ( 44 ) potrebné preskúmať uplatniteľnosť prípadného rozhodnutia Súdneho dvora. |
32. |
Zásada prednosti práva Únie osobitne vyžaduje, aby vnútroštátne súdy v čo najväčšej miere vykladali svoje vnútroštátne právo spôsobom, ktorý je v súlade s právom Únie. Vnútroštátnemu súdu teda prináleží, aby predovšetkým preskúmal, či je možné poskytnúť taký výklad § 87 ods. 4 UrhG, ktorý je v súlade s článkom 2 písm. e) a s článkom 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29. Táto požiadavka je však obmedzená všeobecnými zásadami práva, medzi ktoré patrí požiadavka, že ustanovenia vnútroštátneho práva sa nemajú vykladať contra legem. ( 45 ) |
33. |
Bez toho, aby bol dotknutý konečný výklad vnútroštátneho práva vnútroštátnym súdom, v návrhu na začatie prejudiciálneho konania sa uvádza, že „vysielacie organizácie sú úplne vylúčené z nároku na kompenzáciu podľa vnútroštátneho autorského práva“. Preto sa zdá byť sporné, či vnútroštátny súd bude môcť vykladať príslušné ustanovenia vnútroštátneho práva, najmä § 87 ods. 4 UrhG spôsobom, ktorý je v súlade s článkom 2 písm. e) a s článkom 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29. |
34. |
Ak vnútroštátny súd nebude môcť prijať konformný výklad vnútroštátneho práva, zásada prednosti práva Únie mu v prejednávanej veci ukladá povinnosť neuplatniť akékoľvek ustanovenie vnútroštátneho práva, ktoré je v rozpore s uplatniteľným ustanovením smernice 2001/29, ktoré má priamy účinok. ( 46 ) |
35. |
Podľa môjho názoru tak článok 2 písm. e), ako aj článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 majú takýto priamy účinok. |
36. |
Právo na rozmnožovanie upravené v článku 2 písm. e) smernice 2001/29 je definované jasne a jednoznačne. ( 47 ) Je bezvýhradné a jeho uplatnenie a účinky nie sú viazané na nijakú podmienku ani si nevyžadujú prijatie opatrení členskými štátmi v akejkoľvek konkrétnej forme. Z toho vyplýva, že článok 2 písm. e) smernice 2001/29 predstavuje opatrenie úplnej harmonizácie výlučného práva vysielacích organizácií na rozmnožovanie záznamov ich vysielaní a že členské štáty nemajú nijakú mieru voľnej úvahy pri vykonávaní tohto ustanovenia. ( 48 ) |
37. |
Článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 jednoznačne ukladá členským štátom, ktoré sa rozhodnú zaviesť výnimku pre rozmnoženinu na súkromné použitie stanovenú v tomto ustanovení, bezpodmienečnú a presnú povinnosť zabezpečiť nositeľom práv primeranú kompenzáciu. ( 49 ) Hoci smernica 2001/29 nestanovuje ďalšie podrobnosti týkajúce sa jednotlivých prvkov systému primeranej kompenzácie a členské štáty disponujú v tejto súvislosti širokou mierou voľnej úvahy, povinnosť zabezpečiť nositeľom práv primeranú kompenzáciu má priamy účinok. Nositeľ práva na rozmnožovanie musí mať „automaticky zo zákona, priamo a pôvodne nárok na primeranú kompenzáciu stanovenú v článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 na základe výnimky pre ‚rozmnoženinu na súkromné použitie‘“ a „musí mu byť ‚nevyhnutne‘ [vyplatená primeraná] kompenzácia“ ( 50 ). |
38. |
V prejednávanej veci vzniká otázka, či sa žalobkyňa môže v konaní proti žalovanej dovolávať článku 2 písm. e) a článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 s cieľom dosiahnuť neuplatnenie vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá je v rozpore s týmito ustanoveniami. Článok 288 tretí odsek ZFEÚ stanovuje, že smernice nemôžu samy osebe ukladať povinnosti jednotlivcom, a preto sa ich ako takých nemožno dovolávať voči jednotlivcom pred vnútroštátnym súdom. Ani jasné, presné a bezpodmienečné ustanovenia smernice, akými sú ustanovenia článku 2 písm. e) a článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29, neumožňujú vnútroštátnemu súdu neuplatniť ustanovenie svojho vnútroštátneho práva, ktoré je v rozpore s týmito článkami, ak by tým bola uložená dodatočná povinnosť jednotlivcovi. ( 51 ) |
39. |
Smernice sa však možno dovolávať voči členskému štátu bez ohľadu na postavenie, v akom tento štát koná. Vnútroštátny súd je povinný neuplatniť vnútroštátne ustanovenie, ktoré je v rozpore so smernicou, len v prípade dovolávania sa tejto smernice voči členskému štátu, jeho správnym orgánom vrátane decentralizovaných orgánov alebo voči orgánom a subjektom podliehajúcim právomoci alebo kontrole štátu alebo ktorým bolo členským štátom zverené plnenie úlohy vo verejnom záujme a ktoré na tento účel disponujú mimoriadnymi právomocami v porovnaní s tými, ktoré vyplývajú z bežných pravidiel uplatniteľných na vzťahy medzi jednotlivcami. ( 52 ) |
40. |
Na pojednávaní tak žalovaná, ako aj nemecká vláda potvrdili, že žalovaná je organizáciou kolektívnej správy, ktorej zákon zveruje mimoriadne právomoci a ktorá musí konať vo verejnom záujme. Z toho vyplýva, že ak by vnútroštátny súd nemohol prijať taký výklad § 87 ods. 4 UrhG, ktorý je v súlade s článkom 2 písm. e) a s článkom 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29, žalobkyňa sa môže v rámci sporu so žalovanou dovolávať uvedených ustanovení smernice s cieľom presvedčiť vnútroštátny súd, aby neuplatnil § 87 ods. 4 UrhG. |
VI. Návrh
41. |
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré položil Oberlandesgericht Erfurt (Vyšší krajinský súd Erfurt, Rakúsko) takto: Článok 2 písm. e) a článok 5 ods. 2 písm. b) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/29/ES z 22. mája 2001 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia tomu, aby členský štát stanovil výnimku pre rozmnoženinu na súkromné použitie z výlučného práva vysielacích organizácií na rozmnožovanie záznamov svojho vysielania a zároveň vylúčil právo na primeranú kompenzáciu za túto rozmnoženinu, ak im spôsobuje viac než minimálnu ujmu. Skutočnosť, že vysielacie organizácie môžu mať nárok na primeranú kompenzáciu podľa článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 ako výrobcovia filmov, je irelevantná. |
( 1 ) Jazyk prednesu: angličtina.
( 2 ) SAT.1 Gold je súkromný televízny kanál financovaný prostredníctvom reklamy.
( 3 ) Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 22. mája 2001 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti (Ú. v. ES L 167, 2001, s. 10; Mim. vyd. 17/001, s. 230), naposledy zmenená smernicou Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/790 zo 17. apríla 2019 o autorskom práve a právach súvisiacich s autorským právom na digitálnom jednotnom trhu a o zmene smerníc 96/9/ES a 2001/29/ES (Ú. v. EÚ L 130, 2019, s. 92).
( 4 ) A na účely, ktoré nie sú priamo ani nepriamo komerčné.
( 5 ) Článok 2 písm. d) smernice 2001/29.
( 6 ) BGBl. 1965 I, s. 1273.
( 7 ) Toto ustanovenie vylučuje vysielacie organizácie z práva na primeranú kompenzáciu.
( 8 ) Rozsudky z 21. októbra 2010, Padawan (C‑467/08, EU:C:2010:620, bod 36); zo 16. júna 2011, Stichting de Thuiskopie (C‑462/09, EU:C:2011:397, bod 34), a z 9. júna 2016, EGEDA a i. (C‑470/14, EU:C:2016:418, bod 21).
( 9 ) Nemecká vláda sa domnieva, že stanovenie tejto prahovej hodnoty prináleží členským štátom.
( 10 ) Nemecká vláda zastáva názor, že „ keď si súkromný používateľ nahráva vysielanie, je teda potrebné rozlišovať medzi nahrávaním vysielania a nahrávaním obsahu vysielania. Vysielateľovi nevzniká v dôsledku nahrávania programu nijaká priama hospodárska strata“.
( 11 ) Rozsudok z 27. júna 2013, VG Wort a i. (C‑457/11 až C‑460/11, EU:C:2013:426, bod 61).
( 12 ) Odrazom dichotómie medzi autorským právom stricto sensu a s ním súvisiacimi alebo príbuznými právami je na medzinárodnej úrovni osobitná ochrana, ktorá sa poskytuje okrem iného na základe Bernského dohovoru o ochrane literárnych a umeleckých diel (Parížsky akt z 24. júla 1971, zmenený 28. septembra 1979), a Medzinárodného dohovoru o ochrane výkonných umelcov, výrobcov zvukových záznamov a rozhlasových organizácií, ktorý bol podpísaný v Ríme 26. októbra 1961 (ďalej len „Rímsky dohovor“). Článok 13 písm. b) Rímskeho dohovoru stanovuje, že vysielacie organizácie majú právo povoliť alebo zakázať záznam svojich programov urobený bez ich súhlasu. Podľa článku 13 písm. c) bodu i) tohto dohovoru majú právo povoliť alebo zakázať rozmnožovanie záznamov svojich programov urobených bez ich súhlasu.
( 13 ) Rozsudok zo 4. októbra 2011 (C‑403/08 a C‑429/08, EU:C:2011:631, body 148 až 150).
( 14 ) Napríklad v prípade vysielaného filmu je nositeľom práva na rozmnožovanie tak hlavný režisér ako autor filmového diela, ako aj producent ako osoba, ktorá zodpovedá za investície nevyhnutné na výrobu tohto diela. Pozri článok 2 písm. a) a d) smernice 2001/29 a rozsudok z 9. februára 2012, Luksan (C‑277/10, EU:C:2012:65, bod 92).
( 15 ) Bez ohľadu na to, či sa toto vysielanie prenáša po drôte alebo vzduchom vrátane káblov alebo satelitu.
( 16 ) Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 12. decembra 2006 o nájomnom práve a výpožičnom práve a o určitých právach súvisiacich s autorskými právami v oblasti duševného vlastníctva (Ú. v. EÚ L 376, 2006, s. 28). Pokiaľ ide o prehľad rôznych práv vysielacích organizácií súvisiacich s autorským právom v Európskej únii, pozri rozsudok z 8. septembra 2022, RTL Television (C‑716/20, EU:C:2022:643, bod 58).
( 17 ) Rozsudok z 29. novembra 2017, VCAST (C‑265/16, EU:C:2017:913, body 40 a 52). S výhradou overenia vnútroštátnym súdom sa zdá, že v § 87 UrhG sa odráža tento rozdiel. Pozri bod 7 týchto návrhov.
( 18 ) Pozri v tomto zmysle návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Szpunar vo veci Ocilion IPTV Technologies (C‑426/21, EU:C:2022:999, body 42 až 44).
( 19 ) Vzhľadom na praktické ťažkosti spojené s identifikáciou súkromných používateľov a uložením im povinnosti kompenzácie voči nositeľom práv, ako aj na skutočnosť, že každé súkromné použitie posudzované samostatne môže spôsobiť ujmu a nemusí viesť k vzniku platobnej povinnosti, členské štáty môžu zaviesť „poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie“ na účely financovania primeranej kompenzácie, ktorý sa nebude účtovať dotknutým súkromným osobám, ale osobám, ktoré sprístupňujú zariadenia, prístroje a nosiče slúžiace na digitálne rozmnožovanie súkromným používateľom alebo im poskytujú služby súvisiace s vyhotovením rozmnoženiny. V rámci takéhoto systému osoby, ktoré disponujú týmito zariadeniami, musia zaplatiť poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie, ktorý následne prenesú do ceny za sprístupnenie zariadení, prístrojov a nosičov určených na vyhotovovanie rozmnoženín alebo za poskytnutie služby súvisiacej s vyhotovením rozmnoženiny. Poplatok teda v konečnom dôsledku znáša súkromný používateľ. Pozri rozsudky z 24. marca 2022, Austro‑Mechana (C‑433/20, EU:C:2022:217, bod 45), a z 8. septembra 2022, Ametic (C‑263/21, EU:C:2022:644, body 37 a 38).
( 20 ) Rozsudky zo 16. júna 2011, Stichting de Thuiskopie (C‑462/09, EU:C:2011:397, bod 34), a z 8. septembra 2022, Ametic (C‑263/21, EU:C:2022:644, bod 69 a tam citovaná judikatúra).
( 21 ) Z ustálenej judikatúry tiež vyplýva, že jednotlivé výnimky a obmedzenia práva na rozmnožovanie stanovené v článku 5 ods. 2 smernice 2001/29 sa ako odchýlky musia vykladať reštriktívne. Rozsudok z 10. apríla 2014, ACI Adam a i. (C‑435/12, EU:C:2014:254, body 21 a 22).
( 22 ) Pozri rozsudok z 11. júla 2013, Amazon.com International Sales a i. (C‑521/11, EU:C:2013:515, body 17 a 18). Pozri analogicky rozsudok z 9. februára 2012, Luksan (C‑277/10, EU:C:2012:65, body 90 až 94).
( 23 ) Ako napríklad forma, podmienky a výška takejto kompenzácie.
( 24 ) Rozsudky z 9. júna 2016, EGEDA a i. (C‑470/14, EU:C:2016:418, body 21 a 22, ako aj tam citovaná judikatúra), a z 24. marca 2022, Austro‑Mechana (C‑433/20, EU:C:2022:217, body 36 až 38).
( 25 ) V odôvodnení 35 smernice 2001/29 sa uvádza, že „v niektorých prípadoch výnimiek alebo obmedzení musia byť nositelia práv primerane odškodnení, aby sa im dostatočne vynahradilo [nositelia práv dostať primeranú kompenzáciu, aby boli vhodne odškodnení za – neoficiálny preklad] používanie ich chránených diel alebo iných predmetov ochrany. Keď sa stanovuje forma, podrobné úpravy a možná úroveň vhodnej kompenzácie [takejto primeranej kompenzácie – neoficiálny preklad], treba zohľadniť osobitné podmienky každého prípadu. Pri posudzovaní týchto podmienok je hodnotným kritériom možné poškodenie nositeľa práv vyplývajúce z daného aktu. V prípadoch, keď nositelia práv už dostali platby nejakou inou formou, napríklad ako súčasť licenčného poplatku, nemusí byť potrebná žiadna osobitná alebo samostatná platba. V niektorých situáciách, keď je ujma nositeľa práv minimálna, nemusí vzniknúť žiadna povinnosť platby“. V odôvodnení 38 smernice 2001/29 sa uvádza, že „členské štáty musia mať možnosť poskytnúť výnimku alebo obmedzenie v súvislosti s právom rozmnožovania pre niektoré druhy rozmnožovania zvukového, vizuálneho a audiovizuálneho materiálu na súkromné použitie, ktoré sú doplnené vhodnou [primeranou – neoficiálny preklad] kompenzáciou. …“
( 26 ) Rozsudok z 22. septembra 2016, Microsoft Mobile Sales International a i. (C‑110/15, EU:C:2016:717, bod 26 a tam citovaná judikatúra).
( 27 ) Článok 5 ods. 5 smernice 2001/29 sa uplatňuje na nositeľov práv vo všeobecnosti. Nerozlišuje medzi nositeľmi autorských práv a nositeľmi práv súvisiacich s autorským právom.
( 28 ) Kompenzácia nesmie presiahnuť prípadnú ujmu spôsobenú nositeľom práv a nemožno ju požadovať za rozmnoženiny vyhotovené na komerčné účely. Pozri analogicky rozsudok z 24. marca 2022, Austro‑Mechana (C‑433/20, EU:C:2022:217, body 50 a 53). Pozri tiež rozsudok z 8. septembra 2022, Ametic (C‑263/21, EU:C:2022:644, body 39 až 43).
( 29 ) V odôvodnení 3 smernice 2001/29 sa uvádza, že „navrhnutá harmonizácia pomôže uplatňovať štyri slobody vnútorného trhu a zhoduje sa so základnými princípmi zákonnosti, a najmä s vlastníctvom, vrátane duševného vlastníctva a so slobodou vyjadrovania a s verejným záujmom“. Podľa odôvodnenia 31 smernice 2001/29 „je potrebné zabezpečiť primeranú rovnováhu práv a záujmov medzi rôznymi kategóriami nositeľov práv, ako aj medzi rôznymi kategóriami nositeľov práv a používateľmi predmetov ochrany…“.
( 30 ) Rozsudok z 5. marca 2015, Copydan Båndkopi (C‑463/12, EU:C:2015:144, bod 59). Pozri analogicky rozsudok z 9. marca 2021, VG Bild‑Kunst (C‑392/19, EU:C:2021:181, bod 54 a tam citovaná judikatúra).
( 31 ) Rozsudok z 21. októbra 2010, Padawan (C‑467/08, EU:C:2010:620, body 39 až 42). V bode 42 tohto rozsudku Súdny dvor uviedol, že „výška primeranej kompenzácie sa musí nevyhnutne vypočítať na základe kritéria ujmy spôsobenej autorom chránených diel zavedením výnimky pre rozmnoženinu na súkromné použitie“. To sa spomína aj v odôvodnení 35 smernice 2001/29.
( 32 ) Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 26. februára 2014 o kolektívnej správe autorských práv a práv súvisiacich s autorským právom a o poskytovaní multiteritoriálnych licencií na práva na hudobné diela na online využívanie na vnútornom trhu (Ú. v. EÚ L 84, 2014, s. 72). Pozri tiež rozsudok z 8. septembra 2022, Ametic (C‑263/21, EU:C:2022:644, bod 46).
( 33 ) Rakúska vláda na pojednávaní uviedla, že primeraná kompenzácia je vo všeobecnosti upravená abstraktne, keďže kompenzáciu nie je možné posudzovať v každom jednotlivom prípade. Súdny dvor uviedol, že článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 nebráni vyvrátiteľnej domnienke, že prázdne alebo záznamové nosiče sa používajú na súkromné účely v prípade, keď sú sprístupnené fyzickým osobám, pokiaľ táto domnienka nevedie k uloženiu povinnosti zaplatiť poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie v prípadoch, keď konečné použitie týchto nosičov zjavne slúži na komerčné účely. Pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. júla 2013, Amazon.com International Sales a i. (C‑521/11, EU:C:2013:515, bod 45).
( 34 ) Rozsudok z 11. júla 2013, Amazon.com International Sales a i. (C‑521/11, EU:C:2013:515, body 49 a 51).
( 35 ) Ktorá presahuje minimálnu ujmu.
( 36 ) Generálny advokát Szpunar uviedol, že „vyhotovenie rozmnoženiny z televízneho vysielania umožňuje po prvé sledovať toto vysielanie mimo [jeho naplánovaného časového úseku] a po druhé uchovať si rozmnoženinu na účely druhého sledovania alebo na účely jej presunu na iné zariadenie ako televízia, napríklad na prenosné zariadenie. To teda predstavuje vzhľadom na pôvodné rozhlasové a televízne vysielanie dodatočnú službu. Televízne organizácie by mohli samy chcieť poskytnúť takúto službu využívaním diel, ktorých sú nositeľmi práv a získavaním dodatočných príjmov“. Okrem toho súkromné vysielacie organizácie sú financované hlavne z príjmov z reklamy. Tieto príjmy sú v dôsledku vyhotovovania rozmnoženín na súkromné použitie nižšie. Pozri v tomto zmysle návrhy vo veci VCAST (C‑265/16, EU:C:2017:649, body 67 a 68). Žalovaná zdôraznila, že súkromní vysielatelia na rozdiel od verejnoprávnych vysielateľov nemajú nijaký iný zdroj kompenzácie za rozmnoženiny na súkromné použitie, keďže nemajú nijaký prospech z koncesionárskych poplatkov vyberaných od televíznych divákov.
( 37 ) Nezaplatenie primeranej kompenzácie, ak vznikol nárok na jej zaplatenie, rozširuje rozsah výnimky stanovenej v článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 a obmedzuje práva priznané v článku 2 tejto smernice spôsobom, ktorý normotvorca Únie nemohol predvídať.
( 38 ) Článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 nemožno rozšíriť nad rámec jeho výslovného znenia. Výnimka z práva na rozmnožovanie sa teda nevzťahuje na právo na primeranú kompenzáciu a nositeľ výlučného práva sa nemôže tohto práva vzdať – rozsudok z 9. februára 2012, Luksan (C‑277/10, EU:C:2012:65, bod 105). Bez ohľadu na výslovnú vôľu normotvorcu Únie umožniť členským štátom odchýliť sa od výlučného práva na rozmnožovanie, ak by tak urobili spôsobom iným, ako je stanovený v článku 5 tejto smernice, bola by ohrozená účinnosť harmonizácie autorských práv a s nimi súvisiacich práv vykonávaných v uvedenej smernici, ako aj cieľ právnej istoty, ktorý táto smernica sleduje. Pozri analogicky rozsudok z 29. júla 2019, Pelham a i. (C‑476/17, EU:C:2019:624, body 60 až 63).
( 39 ) Hoci odôvodnenia smernice 2001/29 v niektorých prípadoch odkazujú na potrebu podporovať tvorivosť, odkazujú aj na potrebu zabezpečiť, aby nositelia práv boli odmenení a zaistila sa im návratnosť investícií. Pozri odôvodnenia 4, 10 a 11 smernice 2001/29.
( 40 ) Rozsudky z 13. novembra 2018, Levola Hengelo (C‑310/17, EU:C:2018:899, body 36 a 37), a z 11. júna 2020, Brompton Bicycle (C‑833/18, EU:C:2020:461, body 21 a 22). Pozri tiež rozsudok zo 16. júla 2009, Infopaq International (C‑5/08, EU:C:2009:465, body 33 až 35).
( 41 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. septembra 2022, Ametic (C‑263/21, EU:C:2022:644, bod 56 a tam citovaná judikatúra). Členské štáty musia dôsledne uplatňovať výnimku stanovenú v článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29. Táto požiadavka by bola ohrozená, keby členské štáty mohli stanoviť výnimku pre rozmnoženinu na súkromné použitie, ktorá by nebola v súlade s výslovným znením tohto ustanovenia, ktoré vyžaduje, aby sa nositeľom práv poskytla primeraná kompenzácia.
( 42 ) Žalovaná na pojednávaní uviedla, že vysielacie organizácie vyrábajú len 1 % obsahu, ktorý vysielajú. Rozhlasoví vysielatelia nie sú výrobcami filmov a nemajú právo na primeranú kompenzáciu v tomto postavení. S výhradou overenia vnútroštátnym súdom sa teda zdá, že aspekty, ktoré sú podstatou jeho druhej otázky, majú len malý, resp. nemajú nijaký praktický význam pre vyriešenie sporu, o ktorom rozhoduje.
( 43 ) Gesellschaft mit beschränkter Haftung (GmbH).
( 44 ) Komisia tvrdí, že vnútroštátny súd musí najprv preskúmať, či sa § 87 ods. 4 UrhG môže vykladať v súlade s článkom 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29. Ako to nie je možné, Komisia konštatuje, že vo vzťahu k organizáciám alebo subjektom, ktoré disponujú osobitnými právomocami presahujúcimi právomoci vyplývajúce z bežných pravidiel uplatniteľných vo vzťahoch medzi jednotlivcami, sa možno dovolávať bezpodmienečných a dostatočne presných ustanovení smernice. Hoci toto posúdenie v konečnom dôsledku prináleží vnútroštátnemu súdu, žalovaná – organizácia kolektívnej správy – zrejme disponuje takými osobitnými právomocami, ktoré v rámci tohto konania umožňujú žalobkyni dovolávať sa voči žalovanej bezpodmienečných a dostatočne presných ustanovení smernice 2001/29.
( 45 ) Rozsudok z 18. januára 2022, Thelen Technopark Berlin (C‑261/20, EU:C:2022:33, body 25, 27 a 28, ako aj tam citovaná judikatúra).
( 46 ) Tamže (body 28 až 30 a tam citovaná judikatúra).
( 47 ) V odôvodnení 21 smernice 2001/29 sa uvádza, že činnosti, na ktoré sa vzťahuje právo na rozmnožovanie, sa majú vykladať extenzívne. Táto požiadavka jasne vyplýva zo znenia článku 2 smernice 2001/29 a v ňom použitých výrazov ako „priame alebo nepriame“, „dočasné alebo trvalé“, „akýmkoľvek spôsobom“ a „akoukoľvek formou“. Rozsudok zo 16. júla 2009, Infopaq International (C‑5/08, EU:C:2009:465, body 40 až 42).
( 48 ) Pozri analogicky rozsudok z 29. júla 2019, Pelham a i. (C‑476/17, EU:C:2019:624, body 83 až 85, ako aj tam citovaná judikatúra). Pozri tiež rozsudok z 29. júla 2019, Funke Medien NRW (C‑469/17, EU:C:2019:623, body 35 až 38).
( 49 ) Pozri analogicky rozsudok z 9. júna 2016, EGEDA a i. (C‑470/14, EU:C:2016:418, bod 20).
( 50 ) Pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. februára 2012, Luksan (C‑277/10, EU:C:2012:65, body 95 až 109). Pozri tiež rozsudok z 21. októbra 2010, Padawan (C‑467/08, EU:C:2010:620, bod 37). Súdny dvor rozhodol, že pojem „primeraná kompenzácia“ v zmysle článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 je autonómnym pojmom práva Únie, ktorý sa má vykladať jednotne vo všetkých členských štátoch, ktoré zaviedli výnimky pre rozmnoženiny na súkromné použitie, bez ohľadu na možnosť priznanú týmto členským štátom určiť podmienky a výšku tejto kompenzácie.
( 51 ) Rozsudok z 18. januára 2022, Thelen Technopark Berlin (C‑261/20, EU:C:2022:33, body 31 a 32, ako aj tam citovaná judikatúra). Pozri tiež rozsudok z 27. marca 2019, Pawlak (C‑545/17, EU:C:2019:260, body 89 a 90), a z 30. apríla 2020, D. Z. – Airline Management Solutions (C‑584/18, EU:C:2020:324, bod 81).
( 52 ) Rozsudok zo 7. augusta 2018, Smith (C‑122/17, EU:C:2018:631, bod 45). Pozri tiež rozsudok z 2. marca 2021, Komisia/Taliansko a i. (C‑425/19 P, EU:C:2021:154, bod 77). Podmienky, aby organizácia podliehala kontrole štátu, resp. aby disponovala mimoriadnymi právomocami v porovnaní s tými, ktoré vyplývajú z bežných pravidiel uplatniteľných na vzťahy medzi jednotlivcami, nie sú kumulatívne. Rozsudok z 10. októbra 2017, Farrell (C‑413/15, EU:C:2017:745, body 22 až 29).