EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 62011CN0267
Case C-267/11 P: Appeal brought on 30 May 2011 by the European Commission against the judgment delivered by the General Court (Third Chamber) on 22 March 2011 in Case T-369/07 Republic of Latvia v European Commission
Vec C-267/11 P: Odvolanie podané 30. mája 2011 : Európska komisia proti rozsudku Všeobecného súdu (tretia komora) z 22. marca 2011 vo veci T-369/07, Lotyšská republika/Európska komisia
Vec C-267/11 P: Odvolanie podané 30. mája 2011 : Európska komisia proti rozsudku Všeobecného súdu (tretia komora) z 22. marca 2011 vo veci T-369/07, Lotyšská republika/Európska komisia
Ú. v. EÚ C 226, 30.7.2011, p. 17–17
(BG, ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, IT, LV, LT, HU, MT, NL, PL, PT, RO, SK, SL, FI, SV)
30.7.2011 |
SK |
Úradný vestník Európskej únie |
C 226/17 |
Odvolanie podané 30. mája 2011: Európska komisia proti rozsudku Všeobecného súdu (tretia komora) z 22. marca 2011 vo veci T-369/07, Lotyšská republika/Európska komisia
(Vec C-267/11 P)
2011/C 226/32
Jazyk konania: lotyština
Účastníci konania
Odvolateľka: Európska komisia (v zastúpení: E. White a I. Rubene)
Ďalší účastníci konania: Lotyšská republika, Litovská republika, Slovenská republika, Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska
Návrhy odvolateľky
— |
zrušiť rozsudok, proti ktorému sa podáva toto odvolanie, a |
— |
nariadiť, aby Lotyšská republika nahradila trovy konania. |
Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia
Jediný dôvod odvolania vychádza z nedodržania trojmesačnej lehoty stanovenej v článku 9 ods. 3 smernice 2003/87/ES (1).
Komisia sa domnieva, že Všeobecný súd v rámci posúdenia spojil prvú a druhú vetu článku 9 ods. 3, v dôsledku čoho je výklad v rozpore s cieľmi stanovenými uvedeným odsekom.
Takýto výklad článku 9 ods. 3 smernice je v rozpore s výkladom, ktorý samotný Všeobecný súd vykonal v inej veci, v ktorej správne dospel k záveru, že článok 9 ods. 3 druhá veta predstavuje samostatný právny základ.
Komisia pri výklade článku 9 ods. 3 smernice vychádzala z doslovného znenia uvedeného ustanovenia, ktoré je taktiež v plnej miere v súlade s cieľom tohto ustanovenia. Preto v prípade, keď Komisia odmietne národný alokačný plán oznámený členským štátom, musí členský štát tento plán zmeniť a zohľadniť pritom námietky Komisie, a nemôže tento plán vykonať, kým Komisia neschváli navrhnuté zmeny. Na vydanie kladného rozhodnutia o schválení nie je stanovená žiadna lehota.
Komisia poznamenáva, že napadnuté rozhodnutie je rozhodnutím týkajúcim sa zmien národného alokačného plánu, a nie samotného oznámeného národného alokačného plánu.
Všeobecný súd však vzhľadom na to, že nekonštatoval, že článok 9 ods. 3 druhá veta smernice zavádza odlišný postup, dospel k nesprávnemu záveru, že oznámené zmeny je treba považovať za oznámenie nového národného alokačného plánu, a je teda potrebné uplatniť trojmesačnú lehotu.
(1) Ú. v. EÚ L 275, s. 32; Mim. vyd. 15/07, s. 631.