EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52012DC0292
COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL First Report on the application of Regulation (EC) No 764/2008 of the European Parliament and of the Council of 9 July 2008 laying down procedures relating to the application of certain national technical rules to products lawfully marketed in another Member State and repealing Decision No 3052/95/EC
OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A RADE Prvá správa o uplatňovaní nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 764/2008 z 9. júla 2008, ktorým sa ustanovujú postupy týkajúce sa uplatňovania určitých vnútroštátnych technických pravidiel na výrobky, ktoré sú v súlade s právnymi predpismi uvedené na trh v inom členskom štáte, a ktorým sa zrušuje rozhodnutie č. 3052/95/ES
OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A RADE Prvá správa o uplatňovaní nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 764/2008 z 9. júla 2008, ktorým sa ustanovujú postupy týkajúce sa uplatňovania určitých vnútroštátnych technických pravidiel na výrobky, ktoré sú v súlade s právnymi predpismi uvedené na trh v inom členskom štáte, a ktorým sa zrušuje rozhodnutie č. 3052/95/ES
/* COM/2012/0292 final */
OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A RADE Prvá správa o uplatňovaní nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 764/2008 z 9. júla 2008, ktorým sa ustanovujú postupy týkajúce sa uplatňovania určitých vnútroštátnych technických pravidiel na výrobky, ktoré sú v súlade s právnymi predpismi uvedené na trh v inom členskom štáte, a ktorým sa zrušuje rozhodnutie č. 3052/95/ES /* COM/2012/0292 final */
OZNÁMENIE KOMISIE EURÓPSKEMU PARLAMENTU A
RADE Prvá správa o
uplatňovaní nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 764/2008
z 9. júla 2008, ktorým sa ustanovujú postupy týkajúce sa uplatňovania
určitých vnútroštátnych technických pravidiel na výrobky, ktoré sú v
súlade s právnymi predpismi uvedené na trh v inom členskom štáte, a
ktorým sa zrušuje rozhodnutie č. 3052/95/ES (Text s významom pre EHP) OBSAH 1........... ÚVOD........................................................................................................................... 4 2........... CHRONOLÓGIA......................................................................................................... 4 2.1........ Zásada vzájomného uznávania......................................................................................... 5 2.2........ Nariadenie (ES) č. 764/2008.......................................................................................... 5 3........... UPLATŇOVANIE NARIADENIA (ES)
č. 764/2008 V OBDOBÍ ROKOV 2009 – 2012 7 3.1........ Zriadenie kontaktných miest pre
výrobky (PCP).............................................................. 7 3.2........ Zostavenie zoznamu výrobkov........................................................................................ 7 3.3........ Oznámenia členských štátov............................................................................................ 7 3.4........ Výročné správy členských
štátov.................................................................................... 9 3.5........ Zasadnutia Poradného výboru pre
vzájomné uznávanie.................................................. 10 4........... ŠÍRENIE INFORMÁCIÍ............................................................................................. 11 4.1........ Usmerňovacie dokumenty............................................................................................. 11 4.2........ Príručka uplatňovania
ustanovení zmluvy o voľnom pohybe tovaru................................. 11 4.3........ Konferencie, semináre a okrúhle
stoly........................................................................... 12 5........... SÚLAD S NARIADENÍM.......................................................................................... 12 6........... ZÁVERY..................................................................................................................... 12 1. ÚVOD Podľa článku 12 ods. 3 nariadenia
(ES) č. 764/2008[1]
(ďalej len „nariadenie o vzájomnom uznávaní“ alebo „nariadenie“) Komisia
pravidelne preskúma uplatňovanie tohto právneho nástroja. V tejto prvej správe Komisie o
uplatňovaní nariadenia o vzájomnom uznávaní sa náležite
zohľadňujú výsledky troch zasadnutí Poradného výboru pre vzájomné
uznávanie, ktoré sa doteraz konali[2],
oznámenia členských štátov určené Komisii podľa článku 6
ods. 2 a článku 7 ods. 2 nariadenia, informácie uvedené vo
výročných správach členských štátov, ktoré sú určené Komisii, v
súlade s článkom 12 ods. 1 nariadenia[3],
vstupy od národných kontaktných miest pre výrobky (Product Contact Points,
ďalej len „PCP“)[4],
ako aj špecifické vstupy pochádzajúce od zúčastnených strán a zo
sťažností, z petícií a parlamentných otázok, ktoré sa na túto
oblasť vzťahujú a boli doručené Komisii. Nariadením sa v neharmonizovanej oblasti
vymedzujú práva a povinnosti vnútroštátnych orgánov na jednej strane a na
strane druhej podnikov, ktoré by v členskom štáte rady predávali výrobky
uvedené v súlade s právnymi predpismi na trh v inom členskom štáte,
keď príslušné orgány zamýšľajú prijať v súlade s
vnútroštátnymi technickými pravidlami reštriktívne opatrenia týkajúce sa
takéhoto výrobku. Nariadenie sa vo všeobecnosti považuje za užitočný
právny predpis a prispelo sa ním k zvýšeniu informovanosti o zásade
vzájomného uznávania. Nariadením umožňujúcim zaviesť v danom
členskom štáte výrobky, ktoré boli v súlade s právnymi predpismi
predtým uvedené na trh v inom členskom štáte, sa znížilo
zaťaženie hospodárskych subjektov. V správe sa preukáže, že nariadenie funguje
vcelku uspokojivým spôsobom a že v súčasnosti nie sú potrebné žiadne jeho
zmeny a doplnenia. Okrem toho z nej vyplýva, že existujú určité špecifické
kategórie výrobkov, v ktorých sa podľa všetkého pri uplatňovaní
nariadenia hromadia problémy. 2. CHRONOLÓGIA Technické prekážky voľnému pohybu tovaru
v rámci EÚ sú naďalej značne rozšírené. Dochádza k nim, keď
vnútroštátne orgány uplatňujú vnútroštátne pravidlá stanovujúce
požiadavky, ktoré majú výrobky spĺňať (týkajúce sa napr. označenia,
tvaru, rozmerov, hmotnosti, zloženia, prezentácie, označovania a balenia),
na výrobky pochádzajúce z iných členských štátov, v ktorých sú v
súlade s právnymi predpismi vyrobené a/alebo uvedené na trh. Tieto
pravidlá, ak sa nimi nevykonávajú sekundárne právne predpisy EÚ, predstavujú
technické prekážky, na ktoré sa uplatňujú články 34 a 36 ZFEÚ. Platí
to dokonca aj vtedy, keď sa uvedené pravidlá uplatňujú bez rozdielu
na všetky výrobky, t. j. na zahraničné rovnako ako na
domáce. 2.1. Zásada
vzájomného uznávania Zásada vzájomného uznávania, ktorá vyplýva
z judikatúry Súdneho dvora Európskej únie[5],
je jedným z prostriedkov na zabezpečenie voľného pohybu tovaru
v rámci vnútorného trhu. Vzájomné uznávanie sa uplatňuje na výrobky,
na ktoré sa nevzťahujú harmonizačné právne predpisy EÚ, alebo na
aspekty výrobkov, ktoré nepatria do rozsahu pôsobnosti takýchto právnych
predpisov. Podľa zásady vzájomného uznávania
naďalej koexistujú v rámci vnútorného trhu odlišné vnútroštátne technické
pravidlá. Členský štát však v zásade nemôže zakázať na svojom území
predaj tovaru, ktorý je v súlade s právnymi predpismi vyrobený a/alebo uvedený
na trh v inom členskom štáte, a to ani vtedy, ak sa uvedený tovar vyrába
podľa technických alebo kvalitatívnych špecifikácií odlišných od tých, aké
sa vyžadujú v prípade jeho vlastného tovaru. Členské štáty sa môžu od
tejto zásady odkloniť a prijať opatrenia, ktorými sa zakazuje alebo
obmedzuje prístup takéhoto tovaru na vnútroštátny trh, iba za veľmi
prísnych podmienok. Zásadu vzájomného uznávania v neharmonizovanej
oblasti preto tvorí pravidlo aj výnimka: ·
všeobecné pravidlo, podľa ktorého bez
ohľadu na existenciu vnútroštátneho technického pravidla v členskom
štáte určenia platí pri výrobkoch, ktoré sú v súlade s právnymi
predpismi vyrobené a/alebo uvedené na trh v inom členskom štáte, základné
právo voľného pohybu zaručené ZFEÚ, ·
výnimka, podľa ktorej pri výrobkoch vyrobených
a/alebo uvedených na trh v súlade s právnymi predpismi v inom
členskom štáte toto právo neplatí, ak členský štát určenia môže dokázať,
že je nevyhnutné zaviesť jeho vlastné technické pravidlo vo vzťahu k dotknutým
výrobkom z dôvodov uvedených v článku 36 ZFEÚ (ochrana verejnej
morálky alebo verejnej bezpečnosti, ochrana zdravia a života ľudí, zvierat
alebo rastlín atď.) alebo vzhľadom na povinné požiadavky vyvinuté
v rámci judikatúry súdu a s výhradou rešpektovania zásady proporcionality. 2.2. Nariadenie
(ES) č. 764/2008 Až donedávna spočíval hlavný problém
vykonávania zásady vzájomného uznávania v tom, že neexistovala právna istota v
súvislosti s dôkazným bremenom. Táto skutočnosť bola jedným z dôvodov
prijatia nariadenia (ES) č. 764/2008, ktorým sa ustanovujú postupy
týkajúce sa uplatňovania určitých vnútroštátnych technických
pravidiel na výrobky, ktoré sú v súlade s právnymi predpismi uvedené na trh v
inom členskom štáte, a ktorým sa zrušuje rozhodnutie č. 3052/95/ES. Nariadenie sa nevzťahuje na celú oblasť
uplatňovania zásady vzájomného uznávania, čo ani nebolo jeho zámerom.
Namiesto toho sa v ňom stanovujú pravidlá a postupy, ktoré majú príslušné
orgány členského štátu dodržiavať, keď prijímajú alebo majú
v úmysle prijať rozhodnutie v súlade s vnútroštátnymi
technickými pravidlami obmedzujúce voľný pohyb výrobku, ktorý je v súlade
s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte a na ktorý sa vzťahuje
článok 34 ZFEÚ. Vnútroštátne orgány preto musia nariadenie
uplatňovať, ak pre administratívne rozhodnutie, ktoré sa má
prijať, platí, že: (1)
sa týka výrobku uvedeného v súlade s právnymi predpismi
na trh v inom členskom štáte; (2)
sa týka výrobku, na ktorý sa nevzťahujú
harmonizačné právne predpisy EÚ; (3)
je určené hospodárskym subjektom; (4)
sa zakladá na technickom pravidle a (5)
má tento priamy alebo nepriamy účinok na
výrobok: (a)
zákaz jeho uvedenia na trh; (b)
jeho zmenu alebo dodatočné skúšanie predtým,
ako sa bude môcť uviesť na trh alebo na ňom ponechať; alebo
(c)
jeho stiahnutie z trhu. Nariadením sa dôkazné bremeno ukladá vnútroštátnym
orgánom, ktoré majú v úmysle odoprieť prístup na trh. Písomnou formou
musia stanoviť presný technický alebo vedecký dôvod, pre ktorý
zamýšľajú výrobku odoprieť prístup na vnútroštátny trh. Hospodárskemu
subjektu sa poskytuje príležitosť obhájiť svoj prípad a
predložiť príslušným orgánom presvedčivé argumenty. Nariadením sa znižuje aj riziko podnikov, že ich
výrobky nezískajú prístup na trh členského štátu určenia, vďaka
zriadeniu jedného alebo viacerých kontaktných miest pre výrobky v každom
členskom štáte. Koncepcia nariadenia vychádza z dvojakého
prístupu, v ktorom sa spája transparentnosť a efektívnosť:
transparentnosť informácií, ktoré sa majú medzi podnikmi a
vnútroštátnymi orgánmi vymieňať, a efektívnosť vďaka
zabráneniu duplikácii kontrol a skúšania. V rámci preventívneho dialógu vedeného
medzi podnikmi a správami, ktorý sa môže považovať za základný
mechanizmus nariadenia, sa v plnej miere využívajú nástroje
na predchádzanie problémom s voľným pohybom a na ich mimosúdne a
účinné vyriešenie. Hlavnou vnímanou hodnotou nariadenia o vzájomnom
uznávaní je predovšetkým miera, v akej sa týmto právnym predpisom znížili
náklady na informovanie (napríklad lepšia dostupnosť vnútroštátnych
technických pravidiel z hľadiska MSP) a ako sa tým uľahčilo
využívanie voľného pohybu tovaru a vzájomného uznávania.[6] Nariadenie o vzájomnom uznávaní sa
uplatňuje vo všetkých 27 členských štátoch. V čase vypracúvania
tejto správy ešte nedošlo k jeho prijatiu v rámci Dohody o EHP. Kým zásada
vzájomného uznávania sa uplatňuje aj vo vzťahoch EÚ s Tureckom[7], samotné nariadenie
o vzájomnom uznávaní sa v tejto súvislosti neuplatňuje[8]. 3. UPLATŇOVANIE
NARIADENIA (ES) č. 764/2008 V OBDOBÍ ROKOV 2009 – 2012 Komisia monitorovala počas daného obdobia
uplatňovanie nariadenia v členských štátoch, okrem iného najmä
prostredníctvom oznámení a správ členských štátov. Zorganizovala
aj zasadnutia poradného výboru. Komisia zároveň uskutočnila
špecifické akcie na zvýšenie informovanosti verejnosti o zásade vzájomného
uznávania a nariadení o vzájomnom uznávaní na jednotnom trhu. 3.1. Zriadenie
kontaktných miest pre výrobky (PCP) V článku 9 ods. 1 a 2 sa vyžaduje, aby
členské štáty určili PCP, respektíve aby Komisia uverejnila a
pravidelne aktualizovala zoznam s ich kontaktnými údajmi. 3.2. Zostavenie
zoznamu výrobkov V článku 12 ods. 4 sa zase od Komisie vyžaduje
uverejnenie demonštratívneho zoznamu výrobkov, na ktoré sa nevzťahujú
harmonizačné právne predpisy EÚ. Kontaktné údaje PCP boli uverejnené v úradnom
vestníku.[9]
Spolu s databázou obsahujúcou zoznam výrobkov, na ktoré sa nevzťahujú
harmonizačné právne predpisy EÚ, sú teraz k dispozícii aj online[10], čím sa sleduje cieľ
uľahčiť výmenu informácií medzi hospodárskymi subjektmi, PCP a
príslušnými orgánmi členských štátov. 3.3. Oznámenia
členských štátov V článku 6 ods. 2 a článku 7 ods. 2
nariadenia sa stanovuje povinnosť vnútroštátnych orgánov oznamovať
hospodárskym subjektom a Komisii rozhodnutia uvedené v článku 2 ods. 1[11], respektíve iné rozhodnutia,
ktorými sa stanovuje dočasné pozastavenie uvádzania výrobku na trh. V
období medzi 13. májom 2009, keď nariadenie nadobudlo účinnosť, a
31. decembrom 2011 bolo Komisii doručených 1 524 oznámení
podľa článku 6 ods. 2 a nebolo jej doručené žiadne oznámenie
podľa článku 7 ods. 2. Z týchto oznámení sa 90 % týka výrobkov z
drahých kovov a zvyšok rozličných výrobkov: potravín (alebo prídavných
látok v potravinách/liekov), energetických nápojov a elektrických
zariadení. Oznámenia doteraz prišli od siedmich
členských štátov. Z jedného členského štátu však z celkového
počtu prišlo 1 378 oznámení, ktoré sa týkajú výrobkov z drahých
kovov. Podľa názoru Komisie a ako sa bližšie uvádza
v bode 3.4 ďalej to poukazuje na skutočnosť, že
členské štáty neoznamujú všetky prijímané rozhodnutia, na ktoré sa
vzťahuje článok 6 ods. 2 a článok 7 nariadenia. Vysoký počet oznámení, ktoré sa hromadia v
oblasti drahých kovov, sa podľa názoru Komisie dá vysvetliť
existenciou trvalých a dávno zriadených kontrolných orgánov (skúšobní) v
členských štátoch, ktoré sú špecificky určené na skúšanie
(testovanie), označovanie puncovou značkou a kontrolu výrobkov z
drahých kovov. Treba pripomenúť, že Komisia predložila v
minulosti dva odlišné návrhy harmonizácie vnútroštátnych právnych predpisov týkajúcich
sa výrobkov z drahých kovov. Prvý[12]
bol predložený v roku 1975 a stiahnutý v roku 1977. Najnovší[13] sa predložil v roku 1993.
Celý rad členských štátov (so systémom povinného označovania puncovou
značkou) sa neústupne postavil proti týmto návrhom a dokonca aj
po predložení zmeneného a doplneného návrhu v roku 1994 bol
značný počet členských štátov naďalej proti nemu.
Počas nasledujúcich rokov nebolo možné dosiahnuť dohodu a návrh
sa preto 24. marca 2005 stiahol. Vďaka opakovaným
rozhodnutiam Súdneho dvora v tejto oblasti[14]
sa objasnilo, že pri výrobkoch z drahých kovov dovezených z jedného
členského štátu a uvedených na trh v inom členskom štáte,
ktoré boli v členskom štáte v súlade s právnymi predpismi označené
puncovou značkou s pečiatkou orgánu poskytujúceho záruky nezávislosti
spolu s príslušnými informáciami spotrebiteľom, by sa malo povoliť
ich uvedenie na trh. Nemali by sa robiť žiadne rozdiely medzi schválenými
puncovými značkami, ktorými sú označené výrobky vyrobené v členskom
štáte určenia, a puncovými značkami rovnakého typu, ktorými sú
označené výrobky dovezené z iných členských štátov[15]. Keďže neexistujú harmonizačné právne
predpisy EÚ, voľný pohyb výrobkov z drahých kovov medzi
členskými štátmi sa dá dosiahnuť pomocou postupu vzájomného
uznávania, ktorého smer bol vytýčený v rozsudku Houtwipper[16]. Komisia preto zatiaľ
neuvažuje o navrhnutí ďalšej harmonizácie v tejto oblasti. Pokiaľ ide o potraviny, prídavné látky v
potravinách a lieky, vzhľadom na čiastočnú harmonizáciu v tejto
oblasti možno existujú rozdiely vo vnútroštátnych právnych predpisoch (napr. klasifikácia
niektorých výrobkov ako lieky alebo potraviny v rôznych členských
štátoch, používanie látok iných ako vitamíny alebo minerálne látky pri výrobe
potravinových doplnkov atď.), ktoré môžu byť faktormi vplývajúcimi na
voľný pohyb uvedených výrobkov. V týchto sektoroch sa plánuje ďalšie
harmonizačné úsilie. 3.4. Výročné
správy členských štátov Podľa článku 12 ods. 1 nariadenia musí
každý členský štát Komisii každoročne posielať správu o
uplatňovaní tohto nariadenia. Uvedená správa by mala obsahovať
aspoň informácie o počte písomných oznámení zaslaných podľa
článku 6 ods. 1 a o type dotknutých výrobkov, dostatočné
informácie o rozhodnutiach prijatých podľa článku 6 ods. 2 vrátane
dôvodov, na ktorých boli rozhodnutia založené, a typu dotknutých výrobkov, ako
aj počet rozhodnutí prijatých podľa článku 6 ods. 3 –
zamýšľané záporné rozhodnutia, ktoré nakoniec neboli prijaté, a typ
dotknutých výrobkov. Členské štáty predložili doteraz Komisii tri
takéto správy: prvú správu vzťahujúcu sa na uplatňovanie nariadenia
od mája 2009 do mája 2010, druhú za príslušné obdobie od roka 2010 do
roka 2011 a doplňujúcu správu týkajúcu sa obdobia do 31. decembra
2011. Od posledného uvedeného dátumu sa správy budú vyžadovať za každý
kalendárny rok. Okrem už uvedených informácií navrhla Komisia tieto
prvky: ·
analýzu typov výrobkov a/alebo sektorov, v ktorých
sa nariadenie uplatňovalo najčastejšie, ·
informácie o štruktúre a fungovaní kontaktných miest
pre výrobky (personál, počet otázok a ich povaha, problémy, s ktorými sa
stretli atď.), ·
posúdenie ťažkostí, ktoré sa vyskytli v
priebehu uplatňovania nariadenia, a návrhy na možné zlepšenia, a ·
hodnotenie vplyvu nariadenia, pokiaľ ide o
fungovanie zásady vzájomného uznávania v praxi. Z uvedených správ sa dajú vyvodiť tieto
hlavné závery: (1)
Stanoviská takmer všetkých členských štátov
boli pozitívne, pokiaľ ide o účinnosť nariadenia pri zlepšovaní
informovanosti o zásade vzájomného uznávania medzi podnikmi, ktoré sú
zapojené do obchodu v rámci EÚ. (2)
Väčšina rozhodnutí, žiadostí o informácie a
sťažností doručených správam členských štátov sa týka
špecifických kategórií tovaru: výrobkov z drahých kovov, potravín, prídavných
látok v potravinách a potravinových doplnkov, stavebných výrobkov, hnojív,
náhradných dielcov do automobilov, elektrických výrobkov a pramenitej
vody. (3)
Potvrdzuje sa nimi, že vnútroštátne orgány neoznamujú
Komisii každé záporné rozhodnutie, ktoré skutočne prijali. Príčinou
tejto situácie môže byť viacero dôvodov: –
v niektorých decentralizovaných členských
štátoch môžu regionálne alebo miestne orgány prijať – a aj tak robia
– záporné rozhodnutia, ktoré potom nie sú oznámené vláde štátu (pripravujúcej
výročné správy) ani Komisii, –
zdá sa, že naďalej dochádza k určitým
nedorozumeniam, pokiaľ ide o rozsah pôsobnosti nariadenia[17], ako aj vo vzťahu k iným
právnym predpisom EÚ[18],
takže viaceré záporné rozhodnutia, ktoré niektoré členské štáty
skutočne prijali, sa podľa všetkého nepovažovali za rozhodnutia uvedené
v článku 2 ods. 1 nariadenia, a Komisii preto neboli oznámené. Podniky, PCP, rovnako ako správy
členských štátov sa často zmieňujú aj o určitej neistote v súvislosti
s otázkou, ako a kedy uplatňovať vzájomné uznávanie v praxi. Zdá
sa, že ďalšie šírenie informácií, ako sa podrobne uvádza v bode 4
ďalej, je primeraným prostriedkom na riešenie tohto problému. Komisia
musí napriek tomu znovu zopakovať povinnosť stanovenú v článku 6
ods. 2 a článku 7 ods. 2 nariadenia, t. j. že vždy, keď vnútroštátne
orgány prijmú rozhodnutie v rámci nariadenia o vzájomnom uznávaní, sú povinné
oznámiť ho Komisii v rovnakom čase ako hospodárskemu subjektu. 3.5. Zasadnutia
Poradného výboru pre vzájomné uznávanie Počas troch zasadnutí poradného výboru
zriadeného podľa článku 13 nariadenia, ktoré sa doteraz konali,
diskutovala Komisia spolu so zástupcami členských štátov[19] o záležitostiach
týkajúcich sa uplatňovania tohto právneho nástroja. K hlavným témam diskusií počas týchto prvých
troch zasadnutí patrili usmerňovacie dokumenty pripravené Komisiou (pozri
bod 4.1 ďalej), úloha PCP, zoznam výrobkov, na ktoré sa nariadenie
vzťahuje, otázky týkajúce sa povinností informovať, ťažkosti
spozorované počas uplatňovania nariadenia a posúdenie možností v
rámci telematickej siete uvedenej v článku 11 nariadenia v súvislosti
s výmenou informácií medzi PCP a/alebo príslušnými orgánmi členských
štátov. 4. ŠÍRENIE
INFORMÁCIÍ Komisia vypracovala usmerňovacie
dokumenty týkajúce sa uplatňovania nariadenia v konkrétnych sektoroch
a podnikla ďalšie kroky s cieľom zlepšiť spôsob fungovania
zásady vzájomného uznávania aj nariadenia o vzájomnom uznávaní. 4.1. Usmerňovacie
dokumenty Komisia pripravila na žiadosť členov
poradného výboru a s ich vstupmi sériu (doteraz deviatich) usmerňovacích
dokumentov s cieľom ponúknuť praktické informácie o uplatňovaní
nariadenia v prípade niektorých konkrétnych otázok. Týkajú sa: ·
vzťahu medzi smernicou 98/34/ES a nariadením o
vzájomnom uznávaní, ·
uplatňovania nariadenia o vzájomnom uznávaní
na výrobky z drahých kovov, ·
vzťahu medzi smernicou 2001/95/ES a nariadením
o vzájomnom uznávaní, ·
uplatňovania nariadenia o vzájomnom
uznávaní na potravinové doplnky, ·
uplatňovania nariadenia o vzájomnom uznávaní
na omamné a psychotropné látky, ·
uplatňovania nariadenia o vzájomnom uznávaní
na postupy predchádzajúceho povolenia, ·
uplatňovania nariadenia o vzájomnom
uznávaní na zbrane a strelné zbrane, ·
uplatňovania nariadenia o vzájomnom uznávaní
na hnojivá a rastové médiá, a ·
uplatňovania nariadenia o vzájomnom uznávaní
na stavebné výrobky, ktoré nemajú označenie CE. Tieto orientačné, právne nezáväzné dokumenty
boli verejnosti sprístupnené aj prostredníctvom webovej stránky Komisie o
vzájomnom uznávaní[20].
Predstavujú snahu poskytnúť ľahko použiteľné usmernenie k
uplatňovaniu nariadenia a budú sa aktualizovať, aby sa v nich
odrážali skúsenosti a informácie z členských štátov, od orgánov a
podnikov. 4.2. Príručka
uplatňovania ustanovení zmluvy o voľnom pohybe tovaru Uplatňovanie zásady vzájomného uznávania si
vyžaduje základné vedomosti o zásadách voľného pohybu tovaru. Komisia
uverejnila dokument „Voľný pohyb tovaru. Príručka uplatňovania
ustanovení zmluvy o voľnom pohybe tovaru“, ktorý obsahuje najmä opis
zásady vzájomného uznávania a zhrnutie najvýznamnejšej judikatúry Súdneho dvora
v tejto veci. Je k dispozícii na webovej stránke Komisie o voľnom
pohybe v neharmonizovaných sektoroch[21].
4.3. Konferencie,
semináre a okrúhle stoly Komisia zorganizovala od roka 2009 dvanásť
seminárov o vzájomnom uznávaní na vnútornom trhu a uplatňovaní
nariadenia o vzájomnom uznávaní alebo sa na nich zúčastnila. K hlavným
účastníkom patrila akademická obec spolu so zástupcami špecifických
podnikateľských sektorov z oblastí, ktorých sa vzájomné uznávanie
najčastejšie týka. Správy členských štátov podľa všetkého podporovali
pravidelnejšie usporiadanie takýchto seminárov. 5. SÚLAD
S NARIADENÍM Počas obdobia, na ktoré sa táto správa
vzťahuje, neboli vynesené žiadne špecifické rozsudky Súdneho dvora, ani
nedošlo ku konaniam vo veci porušenia, ktorých predmetom by bolo uplatňovanie
nariadenia o vzájomnom uznávaní. Nariadenie sa vzhľadom na svoju povahu,
keďže predstavuje priamo uplatniteľný právny akt Európskej únie,
bezodkladne a priamo presadzuje vo všetkých členských štátoch. Ako je
uvedené v nariadení, v každom rozhodnutí, na ktoré sa vzťahuje, by sa mali
určiť dostupné opravné prostriedky, aby sa hospodársky subjekt mohol
obrátiť na príslušný vnútroštátny súd alebo tribunál. Podľa názoru
Komisie by sa preto záležitosťami, ktoré sa týkajú riadneho
uplatňovania nariadenia v konkrétnych situáciách, mali zaoberať
príslušné vnútroštátne orgány, ale bez toho, aby sa vylúčila možnosť
Komisie konať. 6. ZÁVERY Vzhľadom na uvedené si určité
aspekty nariadenia o vzájomnom uznávaní vyžadujú nepretržité monitorovanie a
mohli by byť predmetom ďalšieho objasnenia. Okrem špecifických kategórií tovaru uvedených
v bodoch 3.3 a 3.4 Európska komisia navrhuje, aby sa prostredníctvom poradného
výboru pre vzájomné uznávanie vykonávalo dôkladné a pravidelné monitorovanie v
oblastiach s týmito problémami: ·
ťažkosti preukázať, že výrobok bol v
súlade s právnymi predpismi uvedený na trh v inom členskom štáte, ·
ťažkosti pri zisťovaní, ktoré právne
ustanovenia sa uplatňujú a ktoré vnútroštátne orgány sú zodpovedné, ·
odlišné skúšobné metódy, o ktoré sa členské
štáty opierajú, a ich možná zlučiteľnosť prostredníctvom
vzájomného uznávania, a ·
úloha postupov predchádzajúceho povolenia. Po zohľadnení získaných informácií
o uplatňovaní nariadenia Komisia nepovažuje za potrebné
predložiť v tomto štádiu žiaden návrh na jeho zmenu a doplnenie.
Komisia by však rada zdôraznila aj svoje
odhodlanie pokračovať v monitorovaní mimoriadne dôležitej oblasti
vzájomného uznávania na jednotnom trhu prostredníctvom: a) zlepšovania
informácií a rozvoja odbornej prípravy; b) využívania nástrojov na
predchádzanie problémom s voľným pohybom a na ich mimosúdne a účinné
vyriešenie a c) prípadného siahnutia po existujúcich možnostiach
vyplývajúcich z právnych predpisov EÚ s cieľom odstrániť protiprávne
prekážky. Komisia v tomto zmysle navrhuje, aby sa v
období rokov 2012 – 2017 naďalej skúmali témy v už uvedených
oblastiach a diskutovalo sa o nich v rámci poradného výboru s cieľom
analyzovať fungovanie existujúceho právneho rámca EÚ v oblasti vzájomného
uznávania. Ak nezrovnalosti vo fungovaní nariadenia o vzájomnom uznávaní
medzi členskými štátmi nadobudnú v praxi väčší význam, zásah
Komisie môže byť opodstatnený. Na záver treba zdôrazniť, že vzájomným
uznávaním vo všeobecnosti a konkrétne uplatňovaním nariadenia sa nemôže
vždy ponúknuť riešenie na zaistenie voľného pohybu tovaru na
jednotnom trhu. Harmonizácia zostáva jedným z najúčinnejších nástrojov
tak pre hospodárske subjekty, ako aj pre správy členských
štátov. Komisia bude preto v súlade s článkom 12
ods. 3 nariadenia aj naďalej monitorovať uplatňovanie a
účinky nariadenia a hodnotiť prípadnú potrebu jeho budúcich zmien
a doplnení vo svojej ďalšej správe o uplatňovaní nariadenia (ES)
č. 764/2008. xxx Komisia si dovoľuje vyzvať Európsky
parlament, Radu a Európsky hospodársky a sociálny výbor, aby túto správu vzali
na vedomie. [1] Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 764/2008
z 9. júla 2008, ktorým sa ustanovujú postupy týkajúce sa uplatňovania
určitých vnútroštátnych technických pravidiel na výrobky, ktoré sú
v súlade s právnymi predpismi uvedené na trh v inom členskom štáte, a
ktorým sa zrušuje rozhodnutie č. 3052/95/ES (Text s významom pre
EHP), Ú. v. EÚ L 218, 13.8.2008, s. 21 – 29. [2] Tieto tri zasadnutia sa konali 4. marca 2009, 19.
novembra 2010, respektíve 30. novembra 2011. [3] Tieto správy sa vzťahujú na obdobie od 13. mája 2009
– t. j. od dátumu, od ktorého sa uplatňuje nariadenie o vzájomnom
uznávaní, do 31. decembra 2011. [4] PCP boli zriadené podľa článku 9 nariadenia a
ich úlohy sú uvedené v článku 10. [5] Zásada má pôvod v známom rozsudku Súdneho dvora Cassis
de Dijon z 20. februára 1979 (vec 120/78 Rewe-Zentral, Zb. 1979, s. 649)
a predstavovala základ nového vývoja na vnútornom trhu s tovarom.
Aj keď sa spočiatku v judikatúre Súdneho dvora výslovne
neuvádzala, teraz sa uznáva v plnej miere (pozri napríklad vec C-110/05, Komisia/Taliansko,
Zb. 2009, s. I-519, bod 34). [6] Uvedené pozri v Pelkmans, J., „Mutual recognition:
rationale, logic and application in the EU internal goods market“ (Vzájomné
uznávanie: odôvodnenie, logika a uplatňovanie na vnútornom trhu EÚ
s tovarom), dokument predložený na XII. Travemuendskom sympóziu, ktoré sa
konalo 24. – 26. marca 2010, na tému: Oekonomische Analyse des
Europarechts: Primaerrecht, Sekundaerrecht und die Rolle des EuGH (Ekonomická
analýza európskych právnych predpisov: primárne právne predpisy, sekundárne
právne predpisy a úloha SDEÚ). [7] Povinnosť uplatňovať zásadu vzájomného
uznávania na výrobky, ktoré boli v súlade s právnymi predpismi vyrobené a/alebo
uvedené na trh v Turecku, vyplýva z článkov 5 až 7 rozhodnutia
Asociačnej rady ES – Turecko 1/95 z 22. decembra 1995 o implementácii
záverečnej etapy colnej únie (Ú. v. ES L 35, 13.2.1996), ktorými sa
stanovuje odstránenie opatrení s účinkom rovnocenným množstvovým
obmedzeniam medzi EÚ a Tureckom. Podľa článku 66 rozhodnutia 1/95
sa články 5 až 7 musia na účely ich vykonávania a
uplatňovania na výrobky, na ktoré sa vzťahuje colná únia,
vykladať v súlade s príslušnými rozsudkami Súdneho dvora Európskej únie.
Zásady vyplývajúce z judikatúry Súdneho dvora, pokiaľ ide o otázky, ktoré
sa týkajú článkov 34 a 36 ZFEÚ, najmä vo veci „Cassis de Dijon“,
sa preto uplatňujú na členské štáty EÚ a Turecko. [8] Turecko však nedávno začalo realizovať interný
postup na prijatie svojho vlastného návrhu nariadenia o vzájomnom uznávaní
v neharmonizovanej oblasti. [9] Kontaktné údaje PCP boli pôvodne uverejnené v Ú. v. EÚ C
185, 7.8.2009, s. 6 – 12. [10] http://ec.europa.eu/enterprise/intsub/a12/ [11] Ide o administratívne rozhodnutia, ktorých priamym alebo
nepriamym účinkom je zákaz uvedenia daného výrobku alebo typu výrobku na
trh; zmena alebo dodatočné skúšanie daného výrobku alebo typu výrobku
predtým, ako sa bude môcť uviesť na trh alebo na ňom ponechať;
alebo stiahnutie daného výrobku alebo typu výrobku z trhu. [12] Návrh smernice Rady o aproximácii právnych predpisov
členských štátov týkajúcich sa výrobkov z drahých kovov, KOM/1975/607
v konečnom znení z 1. decembra 1975, uverejnený
v Ú. v. ES C 11, 16.1.1976, s. 2 – 11. [13] Návrh smernice Rady o výrobkoch z drahých kovov, KOM(93) 322
v konečnom znení zo 14. októbra 1993, zmenený zmeneným a
doplneným návrhom smernice Európskeho parlamentu a Rady o výrobkoch z
drahých kovov, KOM(94) 267 v konečnom znení z 30. júna 1994. [14] K hlavným prípadom patrí rozsudok Súdneho dvora z 22. júna
1982, trestné konania proti Timothy Frederick Robertson a iní, vec C-220/81;
rozsudok Súdneho dvora z 15. septembra 1994, trestné konanie proti Ludomira
Neeltje Barbara Houtwipper, vec C-293/93 Zb. 1994, s. I-04249; a rozsudok
Súdneho dvora z 21. júna 2001, vec C-30/99, Komisia proti Írsku, Zb. 2001, s.
I-04619. [15] Ďalšie špecifické informácie o tejto otázke pozri v
usmerňovacom dokumente „Uplatňovanie nariadenia o vzájomnom
uznávaní na výrobky z drahých kovov“, na ktorý sa uvádza odkaz v bode 4.1
ďalej. [16] Vec C-293/93. Pozri poznámku pod čiarou č. 14. [17] Najmä v súvislosti s postupmi predchádzajúceho povolenia (na
ktoré sa preto nariadenie nevzťahuje) v niektorých členských
štátoch. [18] Najmä k smernici 2001/95/ES (smernica o všeobecnej
bezpečnosti výrobkov). [19] A od roka 2011 aj z EZVO. [20] http://ec.europa.eu/enterprise/policies/single-market-goods/free-movement-non-harmonised-sectors/mutual-recognition/
[21] http://ec.europa.eu/enterprise/policies/single-market-goods/free-movement-non-harmonised-sectors/index_en.htm