EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52014DC0326
REPORT FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL CONVERGENCE REPORT 2014 (prepared in accordance with Article 140(1) of the Treaty on the Functioning of the European Union)
RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU RAPORT DE CONVERGENȚĂ DIN 2014 (elaborat în conformitate cu articolul 140 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene)
RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU RAPORT DE CONVERGENȚĂ DIN 2014 (elaborat în conformitate cu articolul 140 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene)
/* COM/2014/0326 final */
RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU RAPORT DE CONVERGENȚĂ DIN 2014 (elaborat în conformitate cu articolul 140 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene) /* COM/2014/0326 final */
1.
OBIECTUL RAPORTULUI
Articolul 140 alineatul (1) din Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene (denumit în continuare „TFUE”) prevede ca,
cel puțin o dată la doi ani sau la cererea unui stat membru care face
obiectul unei derogări[1],
Comisia și Banca Centrală Europeană (BCE) să prezinte
Consiliului un raport cu privire la progresele înregistrate de statele membre
în îndeplinirea obligațiilor privind realizarea uniunii economice și
monetare. Cele mai recente rapoarte de convergență ale Comisiei
și ale BCE, referitoare la toate statele membre care fac obiectul unei
derogări, au fost adoptate în mai 2012[2].
Raportul de convergență 2014
vizează următoarele opt state membre care fac obiectul unei
derogări: Bulgaria, Republica Cehă, Croația, Lituania, Ungaria,
Polonia, România și Suedia[3].
O evaluare mai detaliată a stadiului de convergență din aceste
state membre se regăsește în anexa tehnică la prezentul raport
(SWD(2014) 177). La data adoptării raportului de convergență din
2012, statele membre realizaseră progrese neuniforme în ceea ce
privește convergența, deoarece multe dintre acestea treceau prin
ajustări substanțiale ale dezechilibrelor macroeconomice acumulate
anterior, în contextul crizei economice și financiare. Prezenta analiză
are loc într-un mediu extern încă dificil, în ciuda unei reveniri în
general mai viguroase în statele membre care fac obiectul unei derogări
și în ciuda faptului că piețele financiare percep existența
unor riscuri mai mici pe piețele financiare. Conținutul rapoartelor întocmite de Comisie
și de BCE este reglementat de articolul 140 alineatul (1) din TFUE. La
acest articol se prevede ca rapoartele să cuprindă o evaluare a
compatibilității legislației interne, inclusiv a statutului
băncii centrale naționale, cu articolele 130 și 131 din TFUE
și cu Statutul SEBC (Sistemul European al Băncilor Centrale) și
al BCE (denumit în continuare „Statutul SEBC/BCE”). Rapoartele trebuie, de
asemenea, să stabilească dacă statul membru respectiv a atins un
stadiu avansat de convergență durabilă luând ca
referință îndeplinirea criteriilor de convergență
(stabilitatea prețurilor, situația finanțelor publice,
stabilitatea cursului de schimb, ratele dobânzii pe termen lung) și luând
în considerare și alți factori menționați la articolul 140
alineatul (1) ultimul paragraf din TFUE. Cele patru criterii de
convergență sunt prezentate pe larg într-un protocol anexat la
tratate (Protocolul nr. 13 privind criteriile de convergență). Criza economică și financiară,
precum și recenta criză a datoriilor suverane din zona euro au pus în
evidență lacune ale sistemului de guvernanță economică
al Uniunii economice și monetare (UEM) și au demonstrat că
instrumentele existente trebuie utilizate într-un mod mai cuprinzător.
Pentru a asigura o funcționare durabilă a UEM, de atunci se
derulează o consolidare generală a guvernanței economice a
Uniunii. Evaluarea convergenței se încadrează astfel în abordarea
amplă denumită „semestrul european“, care oferă o
perspectivă integrată și în amonte asupra provocărilor în
materie de politică economică cu care se confruntă UEM în
asigurarea sustenabilității finanțelor publice, a
competitivității, a stabilității piețelor financiare
și a creșterii economice. Principalele inovații în ceea ce
privește reforma guvernanței, de natură să
îmbunătățească evaluarea convergenței fiecărui
stat membru și a sustenabilității sale, includ printre altele
consolidarea procedurii aplicate deficitelor excesive prin reforma din 2011 a
Pactului de stabilitate și de creștere și instrumente noi de
monitorizare a dezechilibrelor macroeconomice. În special, prezentul raport
ține cont de evaluarea Programelor de convergență din 2014
și de concluziile raportului privind mecanismul de alertă din cadrul
procedurii privind dezechilibrele macroeconomice[4]. Criterii de convergență Examinarea compatibilității
legislației interne, inclusiv a statutului băncii centrale
naționale, cu articolul 130 și cu obligația de conformare
prevăzută la articolul 131 din TFUE cuprinde și o evaluare a
respectării interdicției de a acorda finanțare monetară
(articolul 123) și a interdicției de a aplica accesul
preferențial (articolul 124), a compatibilității cu obiectivele
[articolul (127) alineatul (1)] și misiunile [articolul (127) alineatul (2)]
atribuite SEBC, precum și a altor aspecte privind integrarea băncii
centrale naționale în SEBC la data adoptării monedei euro. Criteriul de stabilitate a prețurilor este definit la articolul 140 alineatul (1) prima liniuță
din TFUE: „realizarea unui grad înalt de stabilitate a prețurilor [...]
rezultă dintr-o rată a inflației apropiată de rata a cel
mult trei state membre care au cele mai bune rezultate în materie de
stabilitate a prețurilor“. La articolul 1 din Protocolul privind criteriile
de convergență se prevede: „criteriul stabilității prețurilor
[...] înseamnă că un stat membru are o stabilitate durabilă a
nivelului prețurilor și o rată medie a inflației, în cursul
unei perioade de un an înaintea examinării, care nu
depășește cu mai mult de 1,5% rata inflației a cel mult
trei state membre care au înregistrat cele mai bune rezultate în domeniul
stabilității prețurilor. Inflația se calculează cu
ajutorul indicelui prețurilor de consum pe o bază comparabilă,
ținând seama de diferențele dintre definițiile naționale”[5].
Criteriul durabilității presupune ca rezultatele
satisfăcătoare în materie de inflație să fie atribuite în
mod esențial evoluției costurilor de producție și a altor
factori care influențează prețurile într-un mod structural, și
nu influenței unor factori temporari. Prin urmare, analiza
convergenței cuprinde o evaluare a factorilor care au o
influență asupra perspectivelor inflației și este
completată de o trimitere la cele mai recente previziuni privind
inflația publicate de serviciile Comisiei[6].
Referitor la acest fapt, raportul estimează, de asemenea, probabilitatea
ca statul să atingă valoarea de referință în lunile
următoare. Valoarea de referință a inflației a
fost calculată ca fiind 1,7% în aprilie 2014, Letonia, Portugalia și
Irlanda fiind cele trei state membre cu cele mai bune rezultate[7]. Este justificată excluderea dintre
țările cu cele mai bune rezultate a țărilor ale căror
rate ale inflației nu ar putea fi considerate o referință
valabilă pentru alte state membre[8].
Astfel de excepții au fost identificate în trecut în cadrul rapoartelor de
convergență din 2004, 2010 și 2013[9]. În
situația actuală, este justificat ca valorile Greciei, Bulgariei
și Ciprului să fie identificate ca excepții, deoarece
inflația acestor țări s-a îndepărtat considerabil de media
zonei euro, iar luarea lor în considerare ar afecta în mod nefericit valoarea
de referință și, prin urmare, corectitudinea criteriului[10]. În
cazul Greciei și al Ciprului, inflația negativă a reflectat în
principal ajustările drastice necesare și situația
excepțională a economiei. În cazul Bulgariei, aceasta s-a datorat
unei neobișnuite și puternice combinații de factori
dezinflaționiști, în special o recoltă bună, reducerea
prețurilor reglementate ale energiei și reducerea prețurilor la
importuri. În acest context, Letonia, Portugalia și Irlanda, statele
membre cu următoarele cele mai mici rate medii ale inflației, sunt
utilizate pentru calcularea valorii de referință. Criteriul de convergență care se
referă la situația finanțelor publice
este definit la articolul 140 alineatul (1) a doua liniuță din TFUE
ca reprezentând „caracterul solid al finanțelor publice; acesta
rezultă dintr-o situație bugetară care nu cunoaște deficit
public excesiv în înțelesul articolului 126 alineatul (6)”. În plus,
articolul 2 din Protocolul privind criteriile de convergență prevede
că acest criteriu înseamnă că „în momentul examinării,
un stat membru nu face obiectul unei decizii a Consiliului menționată
la articolul 126 alineatul (6) din tratatul menționat, privind
existența unui deficit excesiv în statul membru respectiv”. În cadrul
consolidării generale a guvernanței economice în UEM, în 2011 a fost
îmbunătățită legislația secundară referitoare la
finanțele publice, în special prin noile regulamente de modificare a
Pactului de stabilitate și de creștere[11]. La articolul 140 alineatul (1) a treia
liniuță, TFUE definește criteriul cursului de schimb ca
reprezentând „respectarea limitelor normale de fluctuație
prevăzute de mecanismul cursului de schimb din Sistemul Monetar European,
timp de cel puțin doi ani, fără devalorizarea monedei în raport
cu moneda euro”. Articolul 3 din Protocolul privind criteriile de
convergență prevede: „Criteriul de participare la mecanismul
cursului de schimb al Sistemului Monetar European [...] înseamnă că
un stat membru a respectat marjele normale de fluctuație prevăzute de
mecanismul cursului de schimb al Sistemului Monetar European fără
să cunoască tensiuni grave cel puțin pe parcursul ultimilor doi
ani dinaintea examinării. În special, statul membru nu a devalorizat din proprie
inițiativă cursul de schimb central bilateral al monedei sale în
raport cu moneda euro pentru aceeași perioadă”[12]. Perioada de doi ani pentru evaluarea
stabilității cursului de schimb în prezentul raport este 16 mai 2012
– 15 mai 2014. La evaluarea criteriului de stabilitate a cursului de schimb,
Comisia ia în considerare evoluția unor indicatori auxiliari, cum ar fi
evoluția rezervelor valutare și ratele dobânzii pe termen scurt,
precum și rolul măsurilor de politică, inclusiv
intervențiile pe piața valutară, și asistența
financiară internațională unde este cazul, pentru
menținerea stabilității cursului de schimb. Articolul 140 alineatul (1) a patra
liniuță din TFUE impune „caracterul durabil al convergenței
atinse de statul membru care face obiectul unei derogări și al
participării sale la mecanismul cursului de schimb, care se reflectă
în nivelul ratelor dobânzilor pe termen lung“. Articolul 4 din
Protocolul privind criteriile de convergență prevede: „criteriul
de convergență al ratelor dobânzilor [...], în cursul unei perioade
de un an înaintea examinării, înseamnă că un stat membru a avut
o rată a dobânzii nominală medie pe termen lung care nu poate
depăși cu mai mult de 2% pe aceea a cel mult trei state membre care
au înregistrat cele mai bune rezultate în materie de stabilitate a
prețurilor. Ratele dobânzilor sunt calculate pe baza obligațiunilor
de stat pe termen lung sau a unor titluri comparabile, ținând seama de
diferențele dintre definițiile naționale“. Valoarea de referință a ratei dobânzii a
fost calculată la 6,2% în aprilie 2014[13].
Conform articolului 140 alineatul (1) din TFUE
este, de asemenea, necesară examinarea altor factori relevanți pentru
integrarea economică și pentru convergență. Printre
acești factori suplimentari se numără integrarea pieței
financiare și a pieței produselor, evoluția balanței
contului curent și evoluția costurilor salariale unitare, precum
și a altor indici de preț. Acest din urmă aspect este inclus în
evaluarea stabilității prețurilor. Factorii suplimentari reprezintă
indicatori importanți ai faptului că procesul de integrare a unui
stat membru în zona euro se va desfășura fără
dificultăți și oferă o imagine mai amplă asupra
sustenabilității convergenței.
2.
BULGARIA
Având în vedere evaluarea sa privind compatibilitatea
juridică și privind îndeplinirea criteriilor de convergență
și luând în considerare factorii relevanți suplimentari, Comisia
consideră că Bulgaria nu îndeplinește condițiile pentru
adoptarea monedei euro. Legislația din Bulgaria - în special Legea privind Banca Națională a Bulgariei - nu
este pe deplin compatibilă cu obligațiile prevăzute la
articolul 131 din TFUE. Există incompatibilități și
imperfecțiuni în domeniul independenței băncii centrale, al
interzicerii finanțărilor monetare și al integrării
băncii centrale în SEBC în momentul adoptării monedei euro, în ceea
ce privește misiunile prevăzute la articolul 127 alineatul (2) din
TFUE și la articolul 3 din statutul SEBC/BCE. Bulgaria îndeplinește criteriul privind
stabilitatea prețurilor. La ultima evaluare a
convergenței în 2012, Bulgaria a înregistrat o rată medie a
inflației pe 12 luni mai mare decât valoarea de referință. Rata
medie a inflației pe o perioadă de 12 luni care s-a încheiat în luna
aprilie 2014 a fost de -0,8%, cu mult sub valoarea de referință de
1,7%, și se estimează că în lunile următoare va rămâne
cu mult sub acest nivel. Inflația anuală măsurată prin
IAPC a scăzut de la valoarea maximă atinsă în septembrie 2012,
devenind negativă în a doua jumătate a anului 2013 și în primele
luni ale anului 2014. Reducerea inflației a fost generalizată,
însă se datorează în mare măsură scăderii
prețurilor la importuri, reducerii prețurilor reglementate ale
energiei și unei bunei recolte agricole. În aprilie 2014, inflația
anuală IAPC se situa la -1,3%. Se preconizează că inflația va
crește lent în a doua jumătate a anului 2014, ținând cont de
diminuarea efectului de bază legat de evoluția favorabilă a
prețurilor la energie și alimente. În consecință,
previziunile serviciilor Comisiei din primăvara anului 2014 estimează
inflația medie anuală la ‑0,8% în 2014 și la 1,2% în 2015.
Nivelul relativ scăzut al prețurilor din Bulgaria (47% din media
zonei euro în 2012) indică un potențial semnificativ de
convergență a nivelului prețurilor pe termen lung. Bulgaria îndeplinește criteriul privind
finanțele publice. Bulgaria nu face obiectul unei
decizii a Consiliului privind existența unui deficit excesiv. Deficitul
public s-a diminuat de la 2,0 % din PIB în 2011 la 0,8 % în 2012, datorită
unui raport venituri-PIB mai mare. Deficitul a reprezentat 1,5 % din PIB
în 2013 și, conform previziunilor serviciilor Comisiei din primăvara
anului 2014, se preconizează că va crește la 1,9 % din PIB
în 2014 și, în ipoteza menținerii politicilor actuale, va scădea
ușor, la 1,8 %, în 2015, grație redresării economice.
Ponderea datoriei publice brute s-a menținut la un nivel scăzut, de
18,9 % din PIB în 2013 și se preconizează că va crește la
23,1 % din PIB în 2014, pentru a scădea la 22,7% din PIB în 2015. Bulgaria nu îndeplinește criteriul
cursului de schimb. Leva bulgărească nu
participă la ERM II. BNB își urmărește obiectivul principal
privind stabilitatea prețurilor prin intermediul menținerii cursului
de schimb în contextul unui regim de consiliu monetar. Bulgaria a introdus
regimul de consiliu monetar la 1 iulie 1997, „ancorând” leva
bulgărească de marca germană și, ulterior, de euro.
Alți indicatori, precum evoluțiile rezervelor valutare și ratele
dobânzii pe termen scurt, sugerează că percepția investitorilor
privind riscurile asociate Bulgariei a rămas favorabilă. Un
considerabil fond de rezervă oficial continuă să
susțină reziliența regimului de consiliu monetar. De-a lungul
perioadei de evaluare de doi ani, leva bulgărească a rămas
stabilă în raport cu euro, în logica funcționării regimului de
consiliu monetar. Bulgaria îndeplinește
criteriul de convergență a ratelor dobânzii pe termen lung. În
Bulgaria, rata medie a dobânzii pe termen lung pe o perioadă de 12 luni
care s-a încheiat în luna aprilie 2014 a fost de 3,5 %, cu mult sub valoarea de
referință de 6,2 %. A fost sub valoarea de referință
și la momentul ultimei evaluări a convergenței în 2012. Rata
dobânzii a scăzut de la peste 5 % la începutul anului 2012 la aproximativ
3,5% la mijlocul anului 2013. Diferențele de randament față de
obligațiunile de referință pe termen lung din zona euro[14] s-au
redus semnificativ în a doua jumătate a anului 2012, dat fiind că
randamentul obligațiunilor bulgare a scăzut odată cu calmarea
tensiunilor de pe piețele financiare din regiune. Diferența
față de obligațiunile germane a crescut ușor, la
aproximativ 200 de puncte de bază, la începutul anului 2014. Au fost examinați și alți
factori, inclusiv evoluția balanței de plăți și
integrarea pieței muncii, a piețelor financiare și a pieței
de produse. Balanța externă a Bulgariei a înregistrat un excedent
semnificativ în 2013. Balanța comercială s-a deteriorat ușor
între 2011 și 2013, însă această evoluție a fost
compensată din plin de îmbunătățirea contului de venituri
și a transferurilor curente. Economia Bulgariei este bine integrată
în zona euro, datorită schimburilor comerciale și investițiilor.
Pe baza factorilor selectați privind mediul de afaceri, Bulgaria
înregistrează rezultate mai slabe decât majoritatea statelor membre din
zona euro. Sectorul financiar al Bulgariei este bine integrat în sectorul
financiar al UE, în special datorită ponderii ridicate a
participațiilor investitorilor străini în sistemul său bancar.
În contextul procedurii privind dezechilibrele macroeconomice, Bulgaria a fost
supusă unei analize aprofundate, prin care s-a constatat că Bulgaria
continuă să se confrunte cu dezechilibre macroeconomice, ceea ce
impune monitorizare și măsuri de politică.
3.
REPUBLICA CEHĂ
Având în vedere evaluarea sa privind compatibilitatea
juridică și privind îndeplinirea criteriilor de
convergență, precum și luând în considerare factorii
relevanți suplimentari, Comisia consideră că Republica Cehă
nu îndeplinește condițiile pentru adoptarea monedei euro. Legislația din Republica Cehă - în special legea nr. 6/1993 a Consiliului Național Ceh privind
banca națională cehă (denumită în continuare „legea privind
ČNB”) - nu este pe deplin compatibilă cu obligațiile
prevăzute la articolul 131 din TFUE. Incompatibilitățile
vizează independența băncii centrale și integrarea
băncii centrale în SEBC la momentul adoptării monedei euro, în ceea
ce privește obiectivele ČNB și misiunile SEBC prevăzute la
articolul 127 alineatul (2) din TFUE și la articolul 3 din statutul
SEBC/BCE. În plus, legea privind ČNB cuprinde, de asemenea, unele
imperfecțiuni legate de interzicerea finanțărilor monetare
și de misiunile SEBC. Republica Cehă îndeplinește
criteriul privind stabilitatea prețurilor. La ultima evaluare a
convergenței în 2012, Republica Cehă a înregistrat o rată medie
a inflației pe 12 luni mai mică decât valoarea de
referință. Rata medie a inflației în Republica Cehă pe o
perioadă de 12 luni care s-a încheiat în luna aprilie 2014 a fost de 0,9
%, mai mică decât valoarea de referință de 1,7 %. Se estimează
că în lunile următoare va scădea mult sub nivelul de
referință. Inflația anuală IAPC din Republica
Cehă a depășit inflația din zona euro în 2012, în mare
parte ca urmare a majorării ratei de TVA reduse, concomitent cu
repercutarea prețurilor mai mari la energie și alimente de pe
piețele mondiale de mărfuri asupra prețurilor de consum.
Inflația a scăzut semnificativ în 2013, pe măsură ce
presiunile generate de prețurile la energie s-au atenuat treptat, iar
creșterea prețurilor la servicii a încetinit. Absența presiunii
cererii, care reflectă încetinirea activității economice, a
contribuit, de asemenea, la o creștere moderată a prețurilor. La
începutul anului 2014, inflația anuală IACP s-a stabilit la aproape
0,3 %. Se estimează că inflația va
crește în a doua jumătate a anului 2014, din cauza deprecierii
semnificative a coroanei la sfârșitul anului 2013. Creșterea cererii
interne ar trebui deci să alimenteze inflația în 2015. Pe baza
acestor informații, previziunile serviciilor Comisiei din primăvara anului
2014 estimează inflația anuală IAPC la o valoare medie de 0,8 %
în 2014 și de 1,8 % în 2015. Nivelul prețurilor din Republica
Cehă (în jur de 71% din media zonei euro în 2012) indică un
potențial de convergență a nivelului prețurilor pe termen
lung. În cazul în care Consiliul decide abrogarea
procedurii privind deficitul excesiv, Republica Cehă va îndeplini
criteriul privind finanțele publice. În prezent,
Republica Cehă face obiectul unei Decizii a Consiliului privind
existența unui deficit excesiv (Decizia Consiliului din 2 decembrie 2009)[15].
Consiliul a recomandat Republicii Cehe să corecteze deficitul excesiv
până în 2013. Nivelul deficitului public din Republica Cehă a
scăzut la 1,5 % din PIB în 2013. Conform previziunilor serviciilor
Comisiei din primăvara anului 2014, care au la bază ipoteza
menținerii acelorași politici, deficitul va ajunge la 1,9% din PIB în
2014 și 2,4% în 2015, în timp ce se estimează că datoria
publică va rămâne în general stabilă, la 45,8% din PIB în 2015. Având în vedere aceste evoluții și
previziunile serviciilor Comisiei din primăvara anului 2014, Comisia
consideră că deficitul excesiv a fost corectat printr-o reducere
credibilă și durabilă a deficitului bugetar sub 3% din PIB. Prin
urmare, Comisia recomandă Consiliului să abroge decizia privind
existența unui deficit excesiv în Republica Cehă. Republica Cehă nu
îndeplinește criteriul cursului de schimb. Coroana cehă nu
participă la ERM II. Republica Cehă aplică un regim de flotare a
cursului de schimb, care permite băncii centrale să intervină pe
piața valutară. De la începutul anului 2010 până la
sfârșitul anului 2013, cursul de schimb al coroanei în raport cu euro a
rămas în general stabil (cel mai adesea, între 24 și 26 CZK/EUR). La
7 noiembrie 2013, ČNB a anunțat că va interveni pe piața
valutară pentru a deprecia coroana, astfel încât cursul de schimb să
fie peste 27 CZK/EUR. Drept urmare, coroana s-a depreciat rapid, de la sub 26
CZK/EUR la peste 27 CZK/EUR, iar apoi a continuat să se tranzacționeze
la un nivel de 27,4 CZK/EUR la începutul anului 2014. În cei doi ani care au
precedat această evaluare, coroana s-a depreciat față de euro cu
aproape 11 %. Republica Cehă îndeplinește
criteriul de convergență a ratelor dobânzii pe termen lung. La
ultima evaluare a convergenței în 2012, Republica Cehă avea o
rată medie a dobânzii pe 12 luni mai mică decât valoarea de
referință. Rata medie a dobânzii pe termen lung în Republica
Cehă pe o perioadă de 12 luni care s-a încheiat în luna aprilie 2014
a fost de 2,2 %, mult mai mică decât valoarea de referință de
6,2 %. Având de mai multă vreme o tendință descrescătoare,
ratele dobânzilor pe termen lung din Republica Cehă au scăzut de la
peste 5 % la jumătatea anului 2009 la sub 2 % la sfârșitul
anului 2012. În același timp, diferența față de
obligațiunile de referință pe termen lung germane s-a diminuat
la sub 100 de puncte de bază. Diferențele pe termen lung s-au
menținut în general stabile în 2013, oscilând în jurul valorii de 50 de
puncte de bază, în vreme ce randamentele au crescut într-o anumită
măsură atât în Republica Cehă, cât și în Germania.
Diferența față de obligațiunile germane a crescut la
aproximativ 70 de puncte de bază la începutul anului 2014. Au fost examinați și alți
factori, inclusiv evoluția balanței de plăți și
integrarea pieței muncii, a piețelor financiare și a pieței
de produse. Balanța externă a Republicii Cehe s-a ameliorat treptat
de la un deficit de peste 3 % din PIB în 2010 la un excedent de 0,5 %
din PIB în 2013, în principal ca o consecință a creșterii
excedentului comercial. Economia cehă este foarte bine integrată în
zona euro, datorită schimburilor comerciale și investițiilor. Pe
baza factorilor selectați privind mediul de afaceri, Republica Cehă
înregistrează rezultate mai slabe decât majoritatea statelor membre din
zona euro. Sectorul financiar ceh este foarte bine integrat în sectorul
financiar al UE, în special datorită ponderii ridicate a
participațiilor investitorilor străini în firmele de intermediere
financiară. În contextul procedurii privind dezechilibrele macroeconomice,
Republica Cehă nu a făcut obiectul unei analize aprofundate.
4.
CROAȚIA
Având în vedere evaluarea sa privind
compatibilitatea juridică și privind îndeplinirea criteriilor de
convergență și luând în considerare factorii relevanți
suplimentari, Comisia consideră că Croația nu îndeplinește
condițiile pentru adoptarea monedei euro. Legislația din Croația este pe deplin
compatibilă cu obligațiile prevăzute la
articolul 131 din TFUE. Croația îndeplinește criteriul
privind stabilitatea prețurilor. În Croația,
rata medie a inflației pe o perioadă de 12 luni care s-a încheiat în
luna aprilie 2014 a fost de 1,1 %, sub valoarea de referință de 1,7
%, și se estimează că în lunile următoare va rămâne
sub acest nivel. Inflația anuală IAPC a scăzut
semnificativ în ultimele 18 luni, de la peste 4 % în a doua jumătate
a anului 2012 la aproximativ zero în primăvara anului 2014. Scăderea
inflației a reflectat o scădere a prețurilor la energie și
la alimente de pe piețele globale de mărfuri, diminuarea efectului
produs de majorările anterioare ale prețurilor reglementate și
efectele dezinflaționiste rezultate din recesiunea prelungită. În
aprilie 2014, inflația anuală se situa la -0,1 %. Se preconizează că inflația va
rămâne moderată de-a lungul anului 2014, în contextul unei cereri
interne slabe, al unor evoluții nefavorabile pe piața muncii și
al unei nevoi ridicate de reducere a gradului de îndatorare în sectorul public
și în sectorul privat. Previziunile serviciilor Comisiei din
primăvara anului 2014 estimează că inflația anuală
IAPC se va situa în jurul unei medii de 0,8 % în 2014 și de 1,2 % în 2015.
Nivelul prețurilor din Croația (aproximativ 69 % din media zonei euro
în 2012) indică un potențial de convergență a nivelului
prețurilor pe termen lung. Croația nu îndeplinește criteriul
privind finanțele publice. În prezent,
Croația face obiectul unei decizii a Consiliului privind existența
unui deficit excesiv (Decizia Consiliului din 28 ianuarie 2014), pe care
Consiliul i-a recomandat să îl corecteze până în 2016. Deficitul
public a reprezentat 4,9 % din PIB în 2013, în ușoară
scădere față de 5 % în 2012. Previziunile serviciilor
Comisiei din primăvara anului 2014 estimează că deficitul va scădea
la 3,8 % din PIB în 2014 și la 3,1 % din PIB în 2015. Se preconizează
că ponderea datoriei publice în PIB va crește în perioada
analizată, de la 67,1 % în 2013 la 69,2 % în 2015. Bulgaria nu
îndeplinește criteriul cursului de schimb. Kuna croată nu
participă la ERM II. Croația aplică un regim de flotare a
cursului de schimb gestionat în mod riguros, care permite băncii centrale
să intervină pe piața valutară. În ultimii doi ani, kuna a
rămas în general stabilă în raport cu euro, moneda sa de ancorare,
fluctuând între 7,4 și 7,7 HRK/EUR. Deprecierea marginală a kunei în
raport cu euro din ultimii ani a reflectat rezultatele economice slabe la nivel
național și condițiile externe nefavorabile, în vreme ce
volatilitatea din cursul anului a fost legată de caracterul sezonier al
veniturilor din turism. Croația îndeplinește criteriul de
convergență a ratelor dobânzii pe termen lung. Rata medie a dobânzii pe termen lung în Croația, reflectată
de randamentul pe piața secundară al obligației de
referință unice cu o scadență reziduală de aproximativ
6 ani, a fost de 4,8 % pe o perioadă de 12 luni care s-a încheiat în
luna aprilie 2014, sub valoarea de referință de 6,2 %. Aceasta a
scăzut de la aproape 7 % la mijlocul anului 2012 la aproximativ
4,6 % în toamna anului 2013, înainte de a crește ușor la
începutul anului 2014. În absența unei obligațiuni suverane în kuna
cu o scadență mai mare, evoluția randamentului ar trebui să
fie interpretată cu multă prudență. Diferența de
randament față de obligațiunile de referință germane
cu o scadență de 6 ani s-a situat la aproximativ 370 de puncte de
bază în aprilie 2014. Au fost examinați și alți
factori, inclusiv evoluția balanței de plăți și
integrarea pieței muncii, a piețelor financiare și a pieței
de produse. Balanța externă a Croației s-a
îmbunătățit considerabil în ultimii ani, transformându-se
într-un excedent de 1,2 % din PIB în 2013, în principal datorită
scăderii importurilor. Economia croată este integrată în zona
euro datorită schimburilor comerciale și investițiilor, deși
legăturile cu lanțurile globale de aprovizionare au rămas slabe.
Pe baza factorilor selectați privind mediul de afaceri, Croația
înregistrează rezultate mai slabe decât majoritatea statelor membre din
zona euro. Sectorul financiar este foarte bine integrat în zona euro datorită
participațiilor investitorilor străini în băncile
naționale. Croația a făcut obiectul unei analize aprofundate în
contextul procedurii privind dezechilibrele macroeconomice, concluzionându-se
că țara se confruntă cu dezechilibre macroeconomice excesive,
care necesită o monitorizare specifică și acțiuni de
politică decise. În special, sunt necesare măsuri de politică
având în vedere vulnerabilitățile rezultate din pasivele externe
considerabile, scăderea performanței exporturilor, gradul ridicat de
îndatorare al întreprinderilor și creșterea rapidă a datoriei
publice.
5.
LITUANIA
În lumina evaluării sale privind
compatibilitatea juridică și îndeplinirea criteriilor de
convergență și luând în considerare factorii suplimentari
relevanți, Comisia consideră că Lituania îndeplinește condițiile
pentru adoptarea monedei euro. Legislația din Lituania este pe deplin
compatibilă cu obligațiile prevăzute la
articolul 131 din TFUE. Lituania îndeplinește criteriul privind
stabilitatea prețurilor. La ultima evaluare a
convergenței în 2012, Lituania a înregistrat o rată medie a
inflației pe 12 luni mai mare decât valoarea de referință. Rata
medie a inflației din Lituania pe o perioadă de 12 luni care s-a
încheiat în luna aprilie 2014 a fost de 0,6 %, cu mult sub valoarea de
referință de 1,7 %, Și se estimează că în lunile
următoare va rămâne sub acest nivel. După o valoare maximă a inflației
anuale IAPC de 10 % în 2008, recesiunea economică și o ajustare
semnificativă a salariilor nominale au condus la scăderea
inflației în 2009 și 2010. Inflația a crescut din nou într-un
ritm accelerat, la 4,1 % în medie în 2011, ca urmare a creșterii
prețurilor bunurilor de larg consum și a redresării economice.
Ulterior, inflația a urmat, în linii mari, o tendință descrescătoare,
determinată de creșterea mai mică a prețurilor la energie
și alimente procesate, care a fost la rândul său favorizată de
continuarea ajustării salariilor în economie. Inflația a scăzut
la 3,2 % în 2012 și la 1,2 % în 2013. Conform previziunilor serviciilor Comisiei din
primăvara anului 2014, se preconizează că inflația
anuală IAPC va fi de 1,0 % în medie în 2014, reflectând în principal
evoluția favorabilă a prețurilor la alimente și energie. Se
estimează că aceasta va crește la 1,8% în 2015, pe fondul
creșterii cererii interne. Nivelul relativ scăzut al prețurilor
din Lituania (aproximativ 63% din media zonei euro în 2012) indică un
potențial de convergență a nivelului prețurilor pe termen
lung. Convergența sustenabilă presupune ca
respectarea valorii de referință să fie mai degrabă rezultatul
factorilor fundamentali subiacenți decât al factorilor temporari. O
analiză a factorilor fundamentali subiacenți și faptul că
valoarea de referință este atinsă cu o marjă
confortabilă susțin o evaluare pozitivă a îndeplinirii
criteriului de stabilitate a prețurilor. Perspectivele de evoluție a inflației pe
termen lung se vor baza în special pe o creștere a salariilor
aliniată cu productivitatea. Dat fiind că economia Lituaniei se
află încă într-o fază de recuperare, se estimează că
salariile vor crește mai rapid decât în țările mai avansate din
zona euro. Totuși, riscurile la adresa stabilității
prețurilor pe care le presupune o ajustare a prețurilor legată
de recuperare sunt limitate de flexibilitatea pieței muncii, recent
demonstrată, și de mecanismele de stabilire a salariilor, care ar
trebui să garanteze alinierea costurilor cu forța de muncă la
productivitate. Aceste riscuri sunt de asemenea limitate de progresele
semnificative ale țării în ceea ce privește punerea în aplicare
a directivei UE privind serviciile și de costurile scăzute de intrare
pe piață, care mențin presiunea concurențială la
niveluri ridicate, astfel cum s-a întâmplat în cazul recentelor intrări
noi pe piața cu amănuntul. O penurie a forței de muncă bine
calificate pe termen mediu ar putea determina o creștere a salariilor în
raport cu productivitatea. Rezolvarea blocajelor rămase va avea un rol
important în limitarea restrângerii pieței muncii. O diversificare a
surselor de aprovizionare și creșterea concurenței pe piețe
ar contribui de asemenea la o evoluție favorabilă a prețurilor
în sectorul energiei. Lituania îndeplinește
criteriul privind finanțele publice. Lituania nu face obiectul unei
decizii a Consiliului privind existența unui deficit excesiv. Deficitul
public a scăzut de la 5,5 % din PIB în 2011 la 3,2 % în 2012, în principal
datorită controlului cheltuielilor. Deficitul a reprezentat 2,1% din PIB
în 2013 și, conform previziunilor serviciilor Comisiei din primăvara
anului 2014, se preconizează că va rămâne la 2,1% din PIB în
2014 și că va scădea la 1,6% în 2015, în ipoteza menținerii
politicilor actuale. Se estimează că datoria publică va
crește de la 39,4% din PIB în 2013 la 41,4% din PIB în 2015. Lituania a pus în aplicare o serie de măsuri
de guvernanță fiscală, care ar trebui să susțină
angajamentul pe termen lung pentru finanțe publice solide. În martie 2012,
Lituania a semnat Tratatul privind stabilitatea, coordonarea și
guvernanța în UEM (TSCG), iar actul corespunzător de ratificare a
fost aprobat de parlamentul său în septembrie 2012. Acest lucru
implică un angajament suplimentar de a aplica politici bugetare
sustenabile, orientate spre stabilitate. Un proiect de pachet legislativ
cuprinzând o lege constituțională privind sustenabilitatea finanțelor
publice, în conformitate cu pactul fiscal, a fost aprobat de guvern la
jumătatea lunii aprilie și va fi votat de parlament. Biroul
național de audit va îndeplini funcțiile unui Consiliu fiscal
independent. Transpunerea TSCG în legislația națională ar
consolida în plus legislația existentă, în special legea privind
disciplina fiscală, adoptată în 2007 și aplicată din 2013.
Aceasta se bazează pe dispozițiile pactului de stabilitate și
creștere, creează o legătură între un plafon de cheltuieli
și venituri și stabilește ca obiectiv un buget echilibrat pe
termen mediu, precum și sustenabilitatea pe termen lung. Cu toate acestea,
nu stabilește un cadru obligatoriu pentru cheltuielile pe termen mediu. În plus, modificările la legea bugetului
național, efectuate pentru a pune în aplicare Directiva 2011/85/UE a
Consiliului privind cerințele referitoare la cadrele bugetare ale statelor
membre, vizând un echilibru sau un excedent bugetar pe parcursul ciclului, a
intrat pe deplin în vigoare pentru procesul de planificare și
execuție bugetară din 2014. Aceste modificări cresc
responsabilitatea guvernului pentru punerea în aplicare a țintelor
bugetare multianuale; cu toate acestea, efectul noii legi trebuie încă
evaluat. Lituania îndeplinește criteriul cursului
de schimb. Lituania a intrat în ERM II la 28 iunie
2004 și, la data adoptării prezentului raport, participa la mecanism
de aproape zece ani. La admiterea în ERM II, autoritățile s-au
angajat unilateral să mențină regimul de consiliu monetar în
cadrul mecanismului. Consiliul monetar este în continuare bine sprijinit de
rezervele valutare. Diferențele dobânzilor pe termen scurt față
de zona euro s-au redus la niveluri foarte scăzute. Pe parcursul celor doi
ani de evaluare, litasul lituanian nu a deviat de la rata centrală de
schimb și nu s-a confruntat cu tensiuni. Lituania îndeplinește
criteriul de convergență a ratelor dobânzii pe termen lung. Pe o
perioadă de 12 luni care s-a încheiat în luna aprilie 2014, rata medie a
dobânzii pe termen lung a fost de 3,6 %, cu mult sub valoarea de
referință de 6,2 %. Rata medie a dobânzii pe termen lung din Lituania
era sub valoarea de referință la momentul ultimei evaluări a
convergenței din 2012 (5,2 %). Aceasta a continuat să se reducă
treptat, pentru a ajunge sub 4 % în 2013, reflectând o
îmbunătățire a percepției investitorilor asupra
țării, favorizată de îmbunătățirea ratingurilor
de credit ale datoriilor suverane, precum și de un nivel relativ
scăzut al inflației interne. Deși piața obligațiunilor
guvernamentale pe termen lung în litas este relativ restrânsă, guvernul a
emis titluri de datorie cu o scadență inițială de până
la 10 de ani în 2012 și 2013. Au fost examinați și alți
factori, inclusiv evoluția balanței de plăți și
integrarea pieței muncii, a piețelor financiare și a pieței
de produse. După ce a înregistrat un excedent semnificativ în 2009,
balanța externă a Lituaniei (adică, contul curent și contul
de capital combinate) s-a deteriorat într-o oarecare măsură în 2010,
ajungând la un deficit de 1,2 % din PIB în 2011, însă a redevenit
excedentară în 2012 și 2013. Contul de venituri a înregistrat un
excedent în 2009, reflectând în principal provizioanele pentru pierderi din împrumuturi
constituite de băncile străine, iar apoi a redevenit deficitar
începând din 2010, când băncile străine și-au ameliorat
profitabilitatea. Transferurile curente și contul de capital au
înregistrat în mod constant excedente semnificative, reflectând intrările
nete pozitive de fonduri UE și sumele repatriate de către
emigranți. Intrările nete de ISD și-au revenit după o
prăbușire în 2009 și au atins un nivel maxim de 3,2 % din
PIB în 2011; cu toate acestea, ele au scăzut la 0,7 % în 2012 și
și-au revenit doar într-o oarecare măsură în 2013. O
scădere semnificativă a ratei reale efective de schimb (REER) în
perioada 2009-2011, în special dacă se ține cont de costul unitar al
muncii, a dat un impuls puternic competitivității Lituaniei în
materie de costuri, iar Lituania și-a îmbunătățit
substanțial performanțele la export. După o tendință
de creștere moderată, REER s-a apreciat cu aproximativ 6 %,
dacă se ține cont de costul unitar al muncii, și cu aproximativ
3 %, dacă se ține cont de IAPC, între jumătatea anului 2012
și aprilie 2014. Economia lituaniană este bine integrată
în zona euro, atât datorită schimburilor comerciale, cât și
datorită investițiilor. Piața forței de muncă a
demonstrat o flexibilitate considerabilă, deși șomajul
structural este ridicat. Pe baza factorilor selectați privind mediul de
afaceri, Lituania are în linii mari rezultate aliniate la media statelor membre
din zona euro. Sectorul financiar din Lituania este bine integrat în sistemul
financiar al UE, după cum o confirmă procentul mare de bănci
deținute de investitori străini. Supravegherea financiară a fost
consolidată în mod considerabil în ultimii ani. Cooperarea cu
entitățile de supraveghere din țara de origine a fost
consolidată suplimentar.
6.
UNGARIA
Având în vedere evaluarea sa privind
compatibilitatea juridică și privind îndeplinirea criteriilor de
convergență și luând în considerare factorii relevanți
suplimentari, Comisia consideră că Ungaria nu îndeplinește
condițiile pentru adoptarea monedei euro. Legislația din Ungaria - în special Legea privind Banca Națională a Ungariei (MNB)
- nu este pe deplin compatibilă cu obligațiile prevăzute
la articolul 131 din TFUE. Incompatibilitățile vizează, în
special, independența MNB, interzicerea finanțărilor monetare
și integrarea băncii centrale în SEBC în momentul adoptării
monedei euro, în ceea ce privește misiunile SEBC prevăzute la
articolul 127 alineatul (2) din TFUE și la articolul 3 din statutul
SEBC/BCE. În plus, Legea privind MNB cuprinde, de asemenea, o incompatibilitate
și imperfecțiuni suplimentare legate de integrarea MNB în SEBC. Ungaria îndeplinește criteriul privind
stabilitatea prețurilor. La ultima evaluare a
convergenței în 2012, Ungaria a înregistrat o rată medie a
inflației pe 12 luni mai mare decât valoarea de referință. Rata
medie a inflației din Ungaria pe o perioadă de 12 luni care s-a
încheiat în luna aprilie 2014 a fost de 1,0%, sub valoarea de
referință de 1,7%, și se estimează că în lunile
următoare va rămâne sub acest nivel. Inflația anuală a atins un nivel maxim
în septembrie 2012, scăzând apoi brusc în ianuarie 2013, ca urmare a
diminuării efectului majorării anterioare a impozitelor indirecte
și a începutului unei serii de reduceri a prețurilor la
utilități. Dezinflația a fost, de asemenea, favorizată de
scăderea prețurilor la energie și la alimente, precum și de
cererea internă slabă și de faptul că întotdeauna
așteptările au fost să existe o inflație scăzută.
Pe de altă parte, majorarea accizelor și alte măsuri
guvernamentale au avut asupra prețurilor un efect de creștere
considerabil. În aprilie 2014, inflația anuală IAPC se situa la
-0,2%. Se estimează că inflația va
crește la 1,0 % în 2014 și la 2,8 % în 2015, conform
previziunilor serviciilor Comisiei din primăvara anului 2014, în special
din cauza estompării reducerii prețurilor la utilități, a
evoluției mai puțin favorabile a prețurilor la bunurile de larg
consum și a reducerii treptate a decalajului de producție. Nivelul
relativ scăzut al prețurilor din Ungaria (aproximativ 59% din media
zonei euro în 2012) indică un potențial de convergență a
nivelului prețurilor pe termen lung. Ungaria îndeplinește criteriul privind
finanțele publice. Ungaria nu face obiectul unei
decizii a Consiliului privind existența unui deficit excesiv. Soldul
public, după ce a înregistrat un excedent de 4,3 % din PIB în 2011,
datorită unei operațiuni semnificative cu caracter excepțional,
a avut un deficit de 2,1 % din PIB în 2012. Deficitul a ajuns la 2,2% din
PIB în 2013 și, conform previziunilor serviciilor Comisiei din
primăvara anului 2014, va fi de 2,9 % în 2014 și de 2,8% în 2015, în
ipoteza menținerii politicilor actuale. Se estimează că datoria
publică va crește marginal de la 79,2 % din PIB în 2013 la 79,5 % din
PIB în 2015. Ungaria nu
îndeplinește criteriul cursului de schimb. Forintul maghiar nu
participă la ERM II. Ungaria aplică un regim de flotare a cursului de
schimb, care permite băncii centrale să intervină pe piața
valutară. Cursul de schimb al forintului în raport cu euro a fost volatil
în ultimii ani. Forintul a fost în general stabil față de euro în a
doua jumătate a anului 2012, dar s-a depreciat cu aproximativ 6 % la
începutul anului 2013. Sprijinit de interesul crescut al investitorilor pentru
activele financiare din UE și de îmbunătățirea
situației macroeconomice, forintul s-a întărit în mai și a
rămas în intervalul 290-300 HUF/EUR în restul anului 2013, mai
puțin cu câteva zile înainte de reuniunea din septembrie a Rezervei
federale americane și la sfârșitul lunii decembrie. Forintul a rămas
la niveluri de peste 300 HUF/EUR în primele luni ale anului 2014, pe
fondul unor presiuni temporare legate în principal de așteptările
privind politica monetară a SUA, de continuarea relaxării monetare
naționale, precum și de criza politică din Ucraina. Ungaria îndeplinește
criteriul de convergență a ratelor dobânzii pe termen lung. Pe o
perioadă de 12 luni care s-a încheiat în luna aprilie 2014, rata medie a
dobânzii pe termen lung a fost de 5,8%, sub valoarea de referință de
6,2%. Ea s-a situat peste valoarea de referință la momentul ultimei
evaluări a convergenței în 2012. Rata medie lunară a dobânzii pe
termen lung a scăzut față de valoarea maximă de 9,5 %
la începutul anului 2012, la un nivel apropiat de 5 % în mai 2013. Ratele
dobânzii pe termen lung au crescut în vara anului 2013 și la începutul
anului 2014, dar au fluctuat în general în jurul mediei anuale.
Diferențele pe termen lung față de obligațiunile germane de
referință se situau la aproximativ 410 puncte de bază în aprilie
2014. Au fost examinați și alți
factori, inclusiv evoluția balanței de plăți și
integrarea pieței muncii, a piețelor financiare și a pieței
de produse. Excedentul extern al Ungariei a crescut treptat în fiecare an
începând cu 2009. Începând cu 2011, această ameliorare a reflectat în
principal creșterea excedentelor balanței comerciale și
îmbunătățirea absorbției fondurilor UE. Intrările nete
de ISD rămân relativ mici. Asistența pentru balanța de
plăți acordată Ungariei de către UE și FMI în toamna
anului 2008 a expirat la sfârșitul anului 2010. Deși Ungaria a solicitat
asistență preventivă pentru balanța de plăți în
noiembrie 2011, deoarece situația sa pe piețele financiare se
stabilizase, cererea a fost retrasă în ianuarie 2014. Economia Ungariei
este foarte bine integrată în zona euro, datorită schimburilor comerciale
și investițiilor. Pe baza factorilor selectați privind mediul de
afaceri, Ungaria înregistrează rezultate mai slabe decât majoritatea
statelor membre din zona euro. Sectorul financiar din Ungaria este bine
integrat în sistemul financiar al UE. În contextul procedurii privind
dezechilibrele macroeconomice, Ungaria a fost supusă unei analize
aprofundate, prin care s-a constatat că Ungaria continuă să se
confrunte cu dezechilibre macroeconomice, ceea ce impune monitorizare și
măsuri de politică decisive.
7.
POLONIA
Având în vedere evaluarea sa privind
compatibilitatea juridică și privind îndeplinirea criteriilor de
convergență și luând în considerare factorii relevanți
suplimentari, Comisia consideră că Polonia nu îndeplinește
condițiile pentru adoptarea monedei euro. Legislația din Polonia - în special Legea privind Narodowy Bank Polski (NBP) și
Constituția Republicii Polone - nu este pe deplin
compatibilă cu obligațiile prevăzute la articolul 131 din
TFUE. Incompatibilitățile vizează independența băncii
centrale, interzicerea finanțărilor monetare și integrarea
băncii centrale în SEBC în momentul adoptării monedei euro. În plus,
Legea privind NBP cuprinde, de asemenea, imperfecțiuni în ceea ce
privește independența băncii centrale și integrarea
băncii centrale în SEBC în momentul adoptării monedei euro. Polonia îndeplinește criteriul privind
stabilitatea prețurilor. La ultima evaluare a
convergenței în 2012, Polonia a înregistrat o rată medie a
inflației pe 12 luni mai mare decât valoarea de referință. Rata
medie a inflației din Polonia pe o perioadă de 12 luni care s-a
încheiat în luna aprilie 2014 a fost de 0,6 %, cu mult sub valoarea de
referință de 1,7 %. Se estimează că în lunile
următoare va rămâne sub nivelul de referință. Inflația anuală IAPC a scăzut rapid
de la peste 4 % în prima jumătate a anului 2012 la sub 1 % în al
doilea trimestru al anului 2013, datorită unei evoluții favorabile a
prețurilor bunurilor de larg consum, precum și datorită unei scăderi
abrupte a prețurilor la serviciile de telecomunicații. Aceasta a
rămas sub 1 % în cea de-a doua jumătate a anului 2013 și la
începutul anului 2014, reflectând, într-o mare măsură, existența
unor presiuni inflaționiste reduse pe piețele mondiale și o
relativă stabilitate a cursului de schimb. Conform previziunilor serviciilor Comisiei din
primăvara anului 2014, se estimează că inflația va
crește progresiv până la 1,1 % în 2014 și 1,9 % în
2015, dat fiind că este de așteptat ca deviația PIB să
rămână negativă. Nivelul relativ scăzut al prețurilor
din Polonia (aproximativ 56% din media zonei euro în 2012) indică un
potențial de convergență a nivelului prețurilor pe termen
lung. Polonia nu îndeplinește criteriul privind
finanțele publice. În prezent, Polonia face
obiectul unei decizii a Consiliului privind existența unui deficit excesiv
(Decizia Consiliului din 7 iulie 2009)[16].
Consiliul a recomandat Poloniei să corecteze deficitul excesiv până
în 2012. La 21 iunie 2013, Consiliul a concluzionat că Polonia a
întreprins acțiuni concrete, însă s-au produs evenimente economice
negative cu un impact major asupra finanțelor publice; drept urmare, a
emis recomandări revizuite în temeiul articolului 126 alineatul (7) din
TFUE, în care a recomandat Poloniei să pună capăt situației
de deficit excesiv până în 2014. Consiliul a stabilit data de 1 octombrie
2013 ca termen limită până la care Polonia să întreprindă
acțiuni concrete. La 10 decembrie 2013, Consiliul a stabilit în
conformitate cu articolul 126 alineatul (8) din TFUE că Polonia nu a
întreprins acțiuni concrete; Acesta a adoptat o nouă recomandare în
temeiul articolului 126 alineatul (7) din TFUE, conform căreia Polonia ar
trebui să pună capăt situației de deficit excesiv până
în 2015, într-un mod credibil și durabil. Conform previziunilor serviciilor Comisiei din
primăvara anului 2014, se estimează că soldul bugetului public
va trece de la un deficit de 4,3 % din PIB în 2013 la un excedent de
5,7 % din PIB în 2014, în mare parte datorită unui transfer masiv de
active, cu caracter excepțional, de la al doilea pilon al sistemului de
pensii. Se estimează că soldul bugetului public va redeveni negativ
în 2015, înregistrându-se un deficit de 2,9 % din PIB, în conformitate cu
SEC 95. Ponderea datoriei publice în PIB este prevăzută să
scadă de la 57 % în 2013 la 49,2 % în 2014, în principal ca
rezultat al transferului de active ale fondurilor de pensii, înainte de a
crește la 50% în 2015. Polonia nu
îndeplinește criteriul cursului de schimb. Zlotul polonez nu
participă la ERM II. Polonia aplică un regim de flotare a cursului de
schimb, care permite băncii centrale să intervină pe piața
valutară. După o depreciere acută în a doua jumătate a
anului 2011, care a provocat intervenția NBP pe piața valutară,
cursul de schimb al zlotului în raport cu euro a recâștigat, la începutul
anului 2012, o parte din terenul pierdut. Ulterior, zlotul s-a stabilizat în
linii mari și s-a tranzacționat în principal în intervalul 4,1 - 4,3
PLN/EUR până la începutul anului 2014. În comparație cu aprilie 2012,
cursul de schimb al zlotului în raport cu euro a rămas practic
nemodificat în aprilie 2014. Polonia îndeplinește
criteriul de convergență a ratelor dobânzii pe termen lung. La
ultima evaluare a convergenței în 2012, Polonia avea o rată medie a
dobânzii pe 12 luni egală cu valoarea de referință. Pe o
perioadă de 12 luni care s-a încheiat în luna aprilie 2014, rata medie a
dobânzii pe termen lung a fost de 4,2 %, sub valoarea de referință de
6,2 %. Ratele dobânzii pe termen lung au scăzut de la peste 6 %, la
începutul anului 2011, la sub 4 %, până la sfârșitul anului
2012, reflectând o îmbunătățire a percepției investitorilor
asupra țării, precum și o scădere considerabilă a
inflației interne. Ratele dobânzilor pe termen lung au crescut din nou în
a doua jumătate a anului 2013, dat fiind că a scăzut apetitul
pentru risc pe piețele financiare mondiale. Drept urmare, diferențele
ratelor dobânzii pe termen lung în raport cu obligațiunile de
referință germane au oscilat în jurul valorii de 270 de puncte de bază
la începutul anului 2014. Au fost examinați și alți
factori, inclusiv evoluția balanței de plăți și
integrarea pieței muncii, a piețelor financiare și a pieței
de produse. Balanța externă a Poloniei s-a îmbunătățit
considerabil în ultimii ani, transformându-se într-un excedent de 1% din PIB în
2013, grație unei consolidări a balanței comerciale. Economia
polonă este bine integrată în zona euro, atât datorită
schimburilor comerciale, cât și datorită investițiilor. Pe baza
factorilor selectați privind mediul de afaceri, Polonia înregistrează
rezultate mai slabe decât majoritatea statelor membre din zona euro. Sectorul
financiar din Polonia este bine integrat în sistemul financiar UE, după
cum o confirmă procentul substanțial de bănci deținute de
investitori străini. În contextul procedurii privind dezechilibrele
macroeconomice, Polonia nu a făcut obiectul unei analize aprofundate.
8.
ROMÂNIA
Având în vedere evaluarea sa privind
compatibilitatea juridică și privind îndeplinirea criteriilor de
convergență și luând în considerare factorii relevanți
suplimentari, Comisia consideră că România nu îndeplinește
condițiile pentru adoptarea monedei euro. Legislația din România - în special Legea nr. 312 privind Statutul Băncii Naţionale
a României (legea BNR) - nu este pe deplin compatibilă cu
obligațiile prevăzute la articolul 131 din TFUE.
Incompatibilitățile vizează independența băncii
centrale, interzicerea finanțărilor monetare și integrarea
băncii centrale în SEBC în momentul adoptării monedei euro. În plus,
legea BNR conține imperfecțiuni legate de independența
băncii centrale și de integrarea băncii centrale în SEBC la
momentul adoptării monedei euro, în ceea ce privește obiectivele BNR
și misiunile SEBC prevăzute la articolul 127 alineatul (2) din TFUE și
la articolul 3 din statutul SEBC/BCE. România nu îndeplinește criteriul de
stabilitate a prețurilor. La ultima evaluare a
convergenței în 2012, România a înregistrat o rată medie a
inflației pe 12 luni mai mare decât valoarea de referință. Rata
medie a inflației în România în perioada de 12 luni care s-a încheiat în
aprilie 2014 a fost de 2,1 %, superioară valorii de referință de
1,7 %. Se estimează că în lunile următoare ea va rămâne
peste valoarea de referință. În ultimii ani, România a înregistrat rate ale
inflației ridicate și volatile. Inflația anuală a atins o
valoare maximă de 8,5 % în mai 2011, în urma unei creșteri a
ratei standard de TVA la mijlocul anului 2010, și a unei creșteri a
prețurilor la alimente. Aceasta a scăzut semnificativ în a doua jumătate
a anului 2011 și la începutul anului 2012, datorită unei recolte bune
și datorită scăderii prețurilor la produsele de bază
energetice, însă a crescut din nou în a doua jumătate a anului 2012
și la începutul anului 2013, ca urmare a creșterii prețurilor la
alimente și la energie. Inflația medie anuală s-a situat
puțin peste 3 % în 2012 și 2013. Se preconizează că inflația va fi
mai scăzută în 2014, datorită reducerii prețurilor la
alimente, urmând să crească în 2015, având în vedere că se
așteaptă o redresare a cererii interne. Previziunile serviciilor
Comisiei din primăvara anului 2014 estimează că inflația
anuală IAPC se va situa în jurul unei medii de 2,5% în 2014 și de
3,3% în 2015. Nivelul relativ scăzut al prețurilor din România
(aproximativ 54% din media zonei euro în 2012) indică un potențial
semnificativ de convergență a nivelului prețurilor pe termen
lung. România îndeplinește criteriul privind
finanțele publice. România nu face obiectul unei
decizii a Consiliului privind existența unui deficit excesiv. Deficitul
public a scăzut de la 5,5 % din PIB în 2011 la 3,0% în 2012, în principal
datorită controlului cheltuielilor, însă și datorită
adoptării unor măsuri de creștere a veniturilor. Deficitul a
reprezentat 2,3% din PIB în 2013 și, conform previziunilor serviciilor
Comisiei din primăvara anului 2014, se preconizează că va
scădea și mai mult, până la 2,2% din PIB în 2014 și la 1,9%
în 2015, în ipoteza menținerii politicilor actuale. Se estimează
că datoria publică va crește de la 38,4% din PIB în 2013 la
40,1% din PIB în 2015. România nu îndeplinește criteriul cursului
de schimb. Leul românesc nu participă la ERM II.
România aplică un regim de flotare a cursului de schimb, care permite
băncii centrale să intervină pe piața valutară.
După o depreciere puternică în timpul crizei financiare globale de la
sfârșitul anului 2008 și începutul anului 2009, leul s-a stabilizat,
în linii mari, din 2009 până la sfârșitul anului 2011, cu sprijinul
programului de asistență financiară al UE-FMI. Cursul de schimb
al leului în raport cu euro a fost supus unor presiuni de depreciere în timpul
perioadelor temporare de aversiune la risc la nivel mondial, în special la
mijlocul anului 2012. S-a întărit într-o oarecare măsură la
sfârșitul anului 2012 și la începutul anului 2013, dat fiind că
interesul investitorilor străini pentru active în RON a crescut. Cursul de
schimb al leului în raport cu euro s-a depreciat temporar la jumătatea
anului 2013 și la începutul anului 2014, reflectând un grad mai mare de
aversiune la risc la nivel mondial, la care BNR a răspuns prin
operațiuni pe piața interbancară, precum și pe piața
valutară. În cei doi ani care au precedat această evaluare, leul s-a
depreciat cu 1,9 % în raport cu euro. România îndeplinește criteriul de
convergență a ratelor dobânzii pe termen lung. La data evaluării convergenței din 2012, ratele medii ale
dobânzii pe termen lung din România erau mai mari decât valoarea de
referință. În cele 12 luni care au precedat luna aprilie 2014, rata
medie a dobânzii pe termen lung în România a fost de 5,3 %, sub valoarea de
referință de 6,2 %. În România, ratele dobânzii pe termen lung s-au
menținut la puțin peste 7 % în cea mai mare parte a perioadei
2010-2011, înainte de a scădea în 2012. Acestea au scăzut la
aproximativ 5,5 % până la sfârșitul anului 2012 și au oscilat
în jurul valorii de 5,3 % în cea mai mare parte a anului 2013, reflectând
o îmbunătățire a percepției investitorilor asupra
țării. Drept urmare, diferențele ratelor dobânzii pe termen lung
față de obligațiunile de referință germane au
scăzut de la peste 500 de puncte de bază la sfârșitul anului
2012 la aproximativ 380 de puncte de bază în aprilie 2014. Au fost examinați și alți
factori, inclusiv evoluția balanței de plăți și
integrarea pieței muncii, a piețelor financiare și a pieței
de produse. Balanța externă a României (adică combinația
dintre contul curent și contul de capital) s-a îmbunătățit
semnificativ în timpul crizei mondiale. Deficitul extern al României a
scăzut la 3 % din PIB în 2012, iar balanța externă a
înregistrat un excedent în 2013. Contracția deficitului extern
reflectă, în special, o reducere a deficitului comercial. România a
beneficiat de asistență financiară internațională
începând din 2009. Primul program de asistență financiară al
UE-FMI, pe o perioadă de doi ani, a fost urmat de alte două programe
UE-FMI, aprobate în 2011 și 2013. Spre deosebire de primul program, cele
două programe ulterioare au fost tratate ca instrumente preventive și
nu s-au solicitat fonduri până în prezent. Presiunile financiare externe
s-au atenuat și mai mult în 2012-2013 pe fundalul
îmbunătățirii balanței externe și al revenirii
apetitului pentru risc la nivel mondial. Economia românească este bine
integrată în zona euro, atât datorită schimburilor comerciale, cât
și datorită investițiilor. Pe baza factorilor selectați
privind mediul de afaceri, România înregistrează rezultate mai slabe decât
majoritatea statelor membre din zona euro. Sectorul financiar din România este
bine integrat în sistemul financiar al UE, după cum o confirmă
procentul mare de bănci deținute de investitori străini. În
contextul procedurii privind dezechilibrele macroeconomice, România nu a
făcut obiectul unei analize aprofundate.
9.
SUEDIA
Având în vedere evaluarea sa privind
compatibilitatea juridică și privind îndeplinirea criteriilor de
convergență și luând în considerare factorii relevanți
suplimentari, Comisia consideră că Suedia nu îndeplinește
condițiile pentru adoptarea monedei euro. Legislația din Suedia - în special Legea privind Sveriges Riksbank, instrument al Guvernului
și Legea privind politica de schimb valutar - nu este pe deplin
compatibilă cu obligațiile prevăzute la articolul 131 din
TFUE. Există imperfecțiuni și incompatibilități în
ceea ce privește independența băncii centrale, interzicerea
finanțărilor monetare și integrarea băncii centrale în SEBC
în momentul adoptării monedei euro. Suedia îndeplinește criteriul de
stabilitate a prețurilor. La ultima evaluare a
convergenței în 2012, Suedia a înregistrat o rată medie a
inflației pe 12 luni mai mică decât valoarea de referință.
Rata medie a inflației din Suedia pe o perioadă de 12 luni care s-a
încheiat în luna aprilie 2014 a fost de 0,3 %, cu mult sub valoarea de
referință de 1,7 %, și se estimează că în lunile următoare
va rămâne cu mult sub acest nivel. În ultimii ani, inflația IAPC din Suedia a
scăzut de la o medie de 1,4 % în 2011 la 0,9 % în 2012, înainte
de a scădea și mai mult, până la 0,4 %, în 2013.
Scăderea din ultimii doi ani a fost favorizată de consolidarea
coroanei și de slaba cerere internă și externă și a
vizat un număr mare de bunuri și servicii. În aprilie 2014,
inflația anuală IAPC se situa la 0,3%. Pe fondul unei reluări progresive a
creșterii economice, este probabil ca inflația să crească
doar moderat în cursul anului 2014. Nu se prevăd presiuni deosebite de
creștere din partea vreunei componente IAPC, iar evoluția salariilor
ar trebui să rămână moderată. Previziunile serviciilor
Comisiei din primăvara anului 2014 estimează inflația medie
anuală la 0,5 % în 2014 și la 1,5% în 2015. Nivelul prețurilor
de consum din Suedia în raport cu zona euro a crescut treptat de când Suedia a
aderat la UE în 1995, până la 126 % în 2012. Suedia îndeplinește criteriul privind
finanțele publice. Suedia nu face obiectul unei
decizii a Consiliului privind existența unui deficit excesiv. Soldul
public s-a transformat într-un deficit de 0,6 % din PIB în 2012, care a
crescut la 1,1 % în 2013. Această evoluție se explică în
principal prin creșterea slabă și printr-un număr de
măsuri guvernamentale de sprijinire a economiei. Conform previziunilor
serviciilor Comisiei din primăvara anului 2014, se estimează că
deficitul public va fi de 1,8 % din PIB în 2014, după care va scădea
la 0,8 % în 2015, în ipoteza menținerii acelorași politici. În 2013,
ponderea datoriei publice brute s-a situat la 40,6% din PIB și se
estimează că va crește în continuare în 2014, atingând 41,6% din
PIB, urmând să scadă apoi la 40,4 % în 2015. Suedia nu îndeplinește criteriul cursului
de schimb. Coroana suedeză nu participă la
ERM II. Suedia aplică un regim de flotare a cursului de schimb, care
permite băncii centrale să intervină pe piața
valutară. După ce s-a depreciat puternic în raport cu euro la
începutul crizei financiare din 2008, coroana suedeză s-a apreciat cu
aproximativ 35 % între martie 2009 și august 2012, atingând în august
2012 cea mai mare valoare din ultimii doisprezece ani. Deși această
apreciere a fost, de asemenea, o corecție a devalorizării anterioare
a coroanei, plasamentele de siguranță în contextul crizei datoriilor
suverane din zona euro au contribuit în mod semnificativ la ea. În cei doi ani
care au precedat această evaluare, coroana s-a depreciat față de
euro cu aproximativ 2 %. Suedia îndeplinește criteriul de
convergență a ratelor dobânzii pe termen lung. În Suedia, rata medie a dobânzii pe termen lung pe o perioadă de
12 luni care s-a încheiat în luna aprilie 2014 a fost de 2,2 %, cu mult sub
valoarea de referință de 6,2 %. La ultima evaluare a
convergenței în 2012, rata medie a dobânzii pe 12 luni din Suedia a fost,
de asemenea, semnificativ mai mică decât valoarea de referință.
Scăzând de la peste 4 % în 2008, aceasta a atins valoarea cea mai
scăzută, de 1,6 %, între octombrie 2012 și mai 2013, iar de
atunci nu încetează să crească. Diferențele de randament
față de obligațiunile pe termen lung germane s-au accentuat
între sfârșitul anului 2012 și toamna anului 2013, dat fiind că
randamentele obligațiunilor suedeze au crescut parțial din cauza
inversării parțiale a mișcărilor plasamentelor de
siguranță din zona euro. Diferența față de
obligațiunile germane s-a situat la aproximativ 60 de puncte de bază
în aprilie 2014. Au fost examinați și alți
factori, inclusiv evoluția balanței de plăți și
integrarea pieței muncii, a piețelor financiare și a pieței
de produse. Excedentul balanței externe a Suediei a înregistrat o
tendință descendentă începând din 2007, scăzând de la peste
9 % din PIB în 2007 la 6,6 % în 2013, ceea ce se explică
parțial printr-o scădere structurală a excedentului comercial al
Suediei. Economia suedeză este foarte bine integrată în zona euro,
datorită schimburilor comerciale și investițiilor. Pe baza
factorilor selectați privind mediul de afaceri, Suedia înregistrează
rezultate mai bune decât majoritatea statelor membre din zona euro. Sectorul
financiar din Suedia este bine integrat în sectorul financiar al UE, în special
prin intermediul interconexiunilor din cadrul polului financiar nordic și
baltic. În contextul procedurii privind dezechilibrele macroeconomice, Suedia a
fost supusă unei analize aprofundate în 2014, prin care s-a constatat
că Suedia continuă să se confrunte cu dezechilibre
macroeconomice, ceea ce impune monitorizare și măsuri de
politică. [1] Statele membre care încă nu au îndeplinit condițiile
necesare pentru adoptarea monedei euro sunt denumite „state membre care fac
obiectul unei derogări”. Danemarca și Regatul Unit au negociat
acorduri de neparticipare înainte de adoptarea Tratatului de la Maastricht
și nu participă la a treia etapă a UEM. [2] În anul 2013, Comisia și BCE au pregătit rapoarte de
convergență pentru Letonia, la solicitarea autorităților
naționale. Letonia a adoptat moneda euro la 1 ianuarie 2014. [3] Danemarca și Regatul Unit nu și-au manifestat
intenția de a adopta moneda euro și, în consecință, nu sunt
incluse în evaluare. [4] Comisia a publicat cel de-al treilea raport privind mecanismul de
alertă (RMA) în noiembrie 2013 și concluziile bilanțurilor
aprofundate corespunzătoare în martie 2014. [5] În sensul criteriului de stabilitate a prețurilor,
inflația se măsoară prin Indicele armonizat al prețurilor
de consum (IAPC), definit în Regulamentul (CE) nr. 2494/95 al Consiliului. [6] Toate previziunile privind inflația și alte variabile
cuprinse în prezentul raport sunt preluate din previziunile serviciilor
Comisiei din primăvara anului 2014. Previziunile serviciilor Comisiei se
bazează pe un set de ipoteze comune privind variabilele externe, precum
și pe o ipoteză a menținerii politicilor curente, ținând
seama, în același timp, de măsurile cunoscute suficient. [7] În prezentul raport nu a fost luată în calcul nicio
informație ulterioară datei de 15 mai 2014. [8] Termenul „cele mai bune rezultate în materie de stabilitate a
prețurilor” ar trebui înțeles în sensul articolului 140
alineatul (1) din TFUE și nu este menit să reprezinte o apreciere
calitativă generală cu privire la performanțele economice ale
unui stat membru. [9] Lituania, Irlanda și, respectiv, Grecia. [10] În aprilie 2014, rata medie a inflației pe 12 luni din Grecia,
Bulgaria și Cipru a fost de - 1,2 %, - 0,8 % și, respectiv,
- 0,4 %, iar cea a zonei euro de 1,0 %. [11] O directivă privind cerințele minime pentru cadrele
bugetare naționale, două regulamente noi referitoare la supravegherea
macroeconomică și trei regulamente de modificare a Pactului de
stabilitate și de creștere (PSC) au intrat în vigoare la 13 decembrie
2011 (unul dintre cele două regulamente noi privind supravegherea
macroeconomică și unul dintre cele trei regulamente de modificare a
PSC cuprind mecanisme noi de punere în aplicare pentru statele membre din zona
euro). În afara utilizării efective a criteriului datoriei în cadrul
procedurii aplicabile deficitelor excesive, modificările au adus o serie
de îmbunătățiri importante Pactului de stabilitate și de
creștere, în special o valoare de referință a cheltuielilor,
care completează evaluarea progreselor înregistrate în îndeplinirea
obiectivului bugetar pe termen mediu al unei anumite țări. [12] La evaluarea îndeplinirii criteriului privind cursul de schimb,
Comisia analizează dacă cursul de schimb s-a menținut la o
valoare apropiată de paritatea centrală ERM II (exchange-rate
mechanism = mecanismul cursului de schimb), putând fi luate în considerare
motivele aprecierii conform Declarației Comune privind țările
care aderă la UE și ERM2 formulate de Consiliul ECOFIN reunit informal
la Atena în 5 aprilie 2003. [13] Valoarea de referință pentru luna aprilie 2014 este
calculată ca media simplă a ratelor medii ale dobânzilor pe termen
lung din Letonia (3,3%), Portugalia (5,8%) și Irlanda (3,5%), plus
două puncte procentuale. [14] Diferențele dobânzilor pe termen lung ale țărilor
față de obligațiunile de referință pe termen lung din
zona euro (N.B. obligațiunea germană este utilizată ca indicator
pentru zona euro) sunt calculate cu ajutorul seriei lunare „Randamentul
obligațiunilor - criteriu de convergență al UEM”, publicată
de Eurostat. Seria este de asemenea publicată de BCE sub denumirea
„Harmonised long-term interest rate for convergence assessment purposes” (rata
armonizată a dobânzii pe termen lung în scopuri de evaluare a convergenței). [15] Decizia 2010/284/UE (JO L 125, 21.5.2010, p. 36-37). [16] Decizia 2009/589/CE (JO L 202, 4.8.2009, p. 46).