This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 42006X1227(05)
Regulation No 49 of the Economic Commission for Europe of the United Nations (UN/ECE) — Uniform provisions concerning the approval of compression-ignition (C.I.) and natural gas (NG) engines as well as positive-ignition (P.I.) engines fuelled with liquefied petroleum gas (LPG) and vehicles equipped with c.i. and ng engines and P.I. engines fuelled with lpg, with regard to the emissions of pollutants by the engine
Regulamentul nr. 49 al Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite (CEE-ONU) – Prescripții uniforme referitoare la omologarea motoarelor cu aprindere prin comprimare (APC), a motoarelor care funcționează cu gaz natural (GN), precum și a motoarelor cu aprindere prin scânteie alimentate cu gaz petrolier lichefiat (GPL) și a vehiculelor echipate cu motoare APC, cu motoare care funcționează cu gaz natural și cu motoare cu aprindere prin scânteie alimentate cu gaz petrolier lichefiat în ceea ce privește emisiile de poluanți de către motor
Regulamentul nr. 49 al Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite (CEE-ONU) – Prescripții uniforme referitoare la omologarea motoarelor cu aprindere prin comprimare (APC), a motoarelor care funcționează cu gaz natural (GN), precum și a motoarelor cu aprindere prin scânteie alimentate cu gaz petrolier lichefiat (GPL) și a vehiculelor echipate cu motoare APC, cu motoare care funcționează cu gaz natural și cu motoare cu aprindere prin scânteie alimentate cu gaz petrolier lichefiat în ceea ce privește emisiile de poluanți de către motor
JO L 375, 27.12.2006, p. 1–238
(EL, HU) Acest document a fost publicat într-o ediţie specială
(BG, RO, HR)
JO L 375, 27.12.2006, p. 1–233
(DA, MT)
JO L 375, 27.12.2006, p. 1–226
(ET, SL)
JO L 375, 27.12.2006, p. 1–241
(FR)
JO L 375, 27.12.2006, p. 1–236
(ES)
JO L 375, 27.12.2006, p. 1–237
(NL)
JO L 375, 27.12.2006, p. 1–232
(PL, SK, SV)
JO L 375, 27.12.2006, p. 1–228
(LT)
JO L 375, 27.12.2006, p. 1–231
(IT, FI)
JO L 375, 27.12.2006, p. 1–223
(CS)
JO L 375, 27.12.2006, p. 1–242
(PT)
JO L 375, 27.12.2006, p. 1–222
(EN)
JO L 375, 27.12.2006, p. 1–227
(LV)
JO L 375, 27.12.2006, p. 1–245
(DE)
No longer in force, Date of end of validity: 11/04/2008
11/Volumul 86 |
RO |
Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene |
3 |
42006X1227(05)
L 375/1 |
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE |
Regulamentul nr. 49 al Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite (CEE-ONU) – Prescripții uniforme referitoare la omologarea motoarelor cu aprindere prin comprimare (APC), a motoarelor care funcționează cu gaz natural (GN), precum și a motoarelor cu aprindere prin scânteie alimentate cu gaz petrolier lichefiat (GPL) și a vehiculelor echipate cu motoare APC, cu motoare care funcționează cu gaz natural și cu motoare cu aprindere prin scânteie alimentate cu gaz petrolier lichefiat în ceea ce privește emisiile de poluanți de către motor
Revizia 3
Cuprinzând:
Seria 01 de amendamente – Data de intrare în vigoare: 14 mai 1990
Seria 02 de amendamente – Data de intrare în vigoare: 30 decembrie 1992
Rectificarea 1 la seria 02 de amendamente care face obiectul notificării depozitare C.N. 232.21992.TREATIES-32 din 11 septembrie 1992
Rectificarea 2 la seria 02 de amendamente care face obiectul notificării depozitare C.N. 353.1995.TREATIES-72 din 13 noiembrie 1995
Rectificarea 1 la revizia 2 (Erratum – doar în limba engleză)
Suplimentul 1 la seria 02 de amendamente – Data de intrare în vigoare: 18 mai 1996
Suplimentul 2 la seria 02 de amendamente – Data de intrare în vigoare: 28 august 1996
Rectificarea 1 la suplimentul 1 la seria 02 de amendamente care face obiectul notificării depozitare C.N.426.1997.TREATIES-96 din 21 noiembrie 1997
Rectificarea 2 la suplimentul 1 la seria 02 de amendamente care face obiectul notificării depozitare C.N. 272.1999.TREATIES-2 din 12 aprilie 1999
Rectificarea 1 la suplimentul 1 la seria 02 de amendamente care face obiectul notificării depozitare C.N.271.1999.TREATIES-1 din 12 aprilie 1999
Seria 03 de amendamente – Data de intrare în vigoare: 27 decembrie 2001
Seria 04 de amendamente – Data de intrare în vigoare: 31 ianuarie 2003
1. DOMENIUL DE APLICARE
Prezentul regulament se aplică emisiilor de gaze și particule poluante ale motoarelor cu aprindere prin comprimare și motoarelor care funcționează cu gaze naturale (GN) și motoarelor cu aprindere prin scânteie alimentate cu gaz petrolier lichefiat (GPL), utilizate pentru propulsia autovehiculelor cu o viteză nominală mai mare de 25 km/h și care aparțin categoriilor (1) (2) M1 cu o masă totală mai mare de 3,5 tone, M2, M3, N1, N2 și N3.
2. DEFINIȚII ȘI ABREVIERI
În sensul prezentului regulament:
2.1. „ciclu de încercare” reprezintă o secvență de puncte de încercare cu turație și cuplu stabilite, care trebuie parcurse de motor în modul stabilizat (test ESC) sau în condiții de funcționare tranzitorii (test ETC, ELR);
2.2. „omologarea motorului (familiei de motoare)” reprezintă omologarea unui tip de motor (familie de motoare) în ceea ce privește nivelul emisiilor de gaze și particule poluante;
2.3. „motor diesel” reprezintă un motor care funcționează pe baza principiului de aprindere prin comprimare;
„motor cu gaz” reprezintă un motor care este alimentat cu gaz natural (GN) sau cu gaz petrolier lichefiat (GPL);
2.4. „tip de motor” reprezintă o categorie de motoare care nu diferă în ceea ce privește caracteristicile esențiale specificate în anexa 1 la prezentul regulament;
2.5. „familie de motoare” reprezintă o grupare a motoarelor efectuată de constructor, care, prin schema lor, astfel cum este definit în anexa 1 apendicele 2 la prezentul regulament, trebuie să aibă caracteristici similare de emisie; toate motoarele din aceeași familie trebuie să respecte valorile limitelor de emisie aplicabile;
2.6. „motor prototip” reprezintă un motor selectat dintr-o familie de motoare astfel încât caracteristicile sale de emisie să fie reprezentative pentru respectiva familie de motoare;
2.7. „gaze poluante” reprezintă monoxidul de carbon, hidrocarburile (presupunând un raport de CH1,85 pentru diesel, CH2,525 pentru GPL și o moleculă presupusă de CH3O0,5 pentru motoarele diesel alimentate cu etanol), hidrocarburi nemetanice (presupunând un raport de CH1,85 pentru diesel, CH2,525 pentru GPL și CH2,93 pentru gazul natural), metan (presupunând un raport de CH4 pentru gazul natural) și oxizi de azot, ultimii fiind exprimați în echivalenți de dioxid de azot (NO2);
„particule poluante” reprezintă orice material colectat într-un mediu de filtrare specificat, după diluția gazului de evacuare cu aer filtrat curat, astfel încât temperatura să nu depășească 325 K (52 °C);
2.8. „fum” reprezintă particulele suspendate în fluxul de evacuare al unui motor diesel, care absorb, reflectă sau refractă lumina;
2.9. „putere netă” reprezintă puterea în kW ECE obținută pe bancul de probe la capătul arborelui cotit sau al echivalentului acestuia, măsurată în conformitate cu metoda CE de măsurare a puterii așa cum este stabilită în Regulamentul nr. 24;
2.10. „putere maximă declarată (Pmax)” reprezintă puterea maximă în kW ECE (puterea netă) declarată de constructor în cererea pentru omologarea de tip;
2.11. „procentul de încărcare” reprezintă proporția din cuplul maxim posibil la o anumită turație a motorului;
2.12. „test ESC” reprezintă un test de încercare compus din 13 moduri stabilizate care se aplică în conformitate cu punctul 5.2 din prezentul regulament;
2.13. „test ELR” reprezintă un test de încercare compus dintr-o secvență de etape de încărcare la turații constante ale motorului care se aplică în conformitate cu punctul 5.2 din prezentul regulament;
2.14. „test ETC” reprezintă un test de încercare compus din 1 800 moduri de tranziție la fiecare secundă care se aplică în conformitate cu punctul 5.2 din prezentul regulament;
2.15. „gama turațiilor de funcționare a motorului” reprezintă gama turațiilor cel mai des folosite pe parcursul funcționării normale a motorului, care se situează între valorile inferioare și cele superioare, după cum se stipulează în anexa 4 la prezentul regulament;
2.16. „turație scăzută (nlo)” reprezintă cea mai scăzută turație la 50 % din puterea maximă declarată;
2.17. „turație ridicată (nhi)” reprezintă turația cea mai ridicată la 70 % din puterea maximă declarată;
2.18. „turație A, B și C” reprezintă turațiile de încercare din gama turațiilor de funcționare a motorului care trebuie folosite pentru testul ESC și cel ELR, după cum se stipulează în anexa 4 apendicele 1 la prezentul regulament;
2.19. „zonă de control” reprezintă zona dintre turațiile A și C și dintre 20 % și 100 % procent de încărcare;
2.20. „turație de referință (nref)” reprezintă valoarea turației ca procent 100 % care trebuie folosită pentru denormalizarea valorilor turației relative ale testului ETC, după cum se stipulează în anexa 4 apendicele 2 la prezentul regulament;
2.21. „opacimetru” reprezintă un instrument destinat măsurării opacității particulelor de fum pe baza principiului extincției luminii;
2.22. „gama de gaz natural” reprezintă una dintre gamele H sau L astfel cum sunt definite în Standardul European EN 437, din noiembrie 1993;
2.23. „autoadaptabilitate” reprezintă orice dispozitiv al motorului care permite menținerea constantă a raportului aer/carburant;
2.24. „recalibrare” reprezintă reglajul fin al unui motor cu gaz natural în vederea obținerii aceleiași performanțe (putere, consum de carburant) într-o gamă diferită de gaz natural;
2.25. „indice Wobbe (Wl inferior; Wu superior)” reprezintă raportul dintre valoarea calorifică a unui gaz pe unitate de volum și rădăcina pătrată a densității sale relative în aceleași condiții de referință;
2.26. „factor de adaptare λ (Sλ)” reprezintă o expresie care descrie flexibilitatea necesară a sistemului de gestionare a motorului cu privire la o schimbare a raportului λ de exces de aer în cazul în care motorul este alimentat cu o compoziție gazoasă diferită de metanul pur (a se vedea anexa 8 pentru calcularea Sλ);
2.27. „EEV”, un vehicul cu emisii poluante reduse (Environmentally Friendly Vehicle), adică un tip de vehicul propulsat de un motor care corespunde valorilor limită facultative de emisii indicate la rândul C din tabelele care figurează la punctul 5.2.1 din prezentul regulament;
2.28. „dispozitiv de invalidare” reprezintă un instrument care măsoară, detectează sau răspunde la variabile operative (de exemplu viteza vehiculului, turația motorului, treapta de viteză, temperatura, presiunea de admisie sau orice alt parametru) în scopul activării, modulării, întârzierii sau dezactivării oricărei componente sau funcții a sistemului de control al emisiilor astfel încât eficiența sistemului de control al emisiilor să fie redusă în condiții întâlnite pe parcursul utilizării normale a vehiculului, cu excepția cazului în care utilizarea unui astfel de dispozitiv nu este inclusă în mod evident în procedurile de încercare aplicate pentru certificarea emisiilor;
2.29. „dispozitiv de control suplimentar” reprezintă un sistem, funcție sau strategie de control instalată pe un motor sau pe un vehicul, utilizată în scopul protejării motorului și/sau a echipamentului auxiliar împotriva condițiilor de funcționare care ar putea duce la deteriorare sau la o defecțiune sau este utilizată pentru a înlesni pornirea motorului. Un dispozitiv de control suplimentar poate reprezenta și o strategie sau o măsură despre care s-a demonstrat în mod satisfăcător că nu este un dispozitiv de invalidare;
2.30. „strategie irațională de control al emisiilor” reprezintă o strategie sau o măsură care, atunci când vehiculul este utilizat în condiții normale, reduce eficiența sistemului de control al emisiilor la un nivel inferior celui așteptat în cazul procedurilor aplicabile de încercare privind emisiile.
2.31. Simboluri și abrevieri
2.31.1. Simboluri pentru parametrii de testare
Simbol |
Unitate |
Termen |
AP |
m2 |
Aria secțiunii transversale a sondei izocinetice de eșantionare |
AT |
m2 |
Aria secțiuni transversale a țevii de evacuare |
CEE |
— |
Sensibilitate la etan |
CEM |
— |
Sensibilitate la metan |
C1 |
— |
Hidrocarbură echivalentă cu Carbon 1 |
conc |
ppm/vol% |
Indice de concentrație |
D0 |
m3/s |
Coordonată pentru funcția de calibrare a pompei volumetrice |
DF |
— |
Factor de diluție |
D |
— |
Constantă a funcției Bessel |
E |
— |
Constantă a funcției Bessel |
EZ |
g/kWh |
Emisii interpolate de NOx la punctul de control |
fa |
— |
Factor atmosferic de laborator |
fc |
s–1 |
Frecvență de întrerupere a filtrului Bessel |
FFH |
— |
Factor specific de carburant, utilizat pentru calculul concentrației umede plecând de la concentrația uscată |
Fs |
— |
Factor stoichiometric |
GAIRW |
kg/h |
Debitul masei de aer de admisie în stare umedă |
GAIRD |
kg/h |
Debitul masei de aer de admisie în stare uscată |
GDILW |
kg/h |
Debitul masei de aer de diluție în stare umedă |
GEDFW |
kg/h |
Debitul echivalent al masei de gaz de evacuare diluat în stare umedă |
GEXHW |
kg/h |
Debitul masei de gaz de evacuare în stare umedă |
GFUEL |
kg/h |
Debitul masei de carburant |
GTOTW |
kg/h |
Debitul masei de gaz de evacuare diluat în stare umedă |
H |
MJ/m3 |
Putere calorifică |
HREF |
g/kg |
Valoarea de referință a umidității absolute (10,71 g/kg) |
Ha |
g/kg |
Umiditatea absolută a aerului de admisie |
Hd |
g/kg |
Umiditatea absolută a aerului de diluție |
HTCRAT |
mol/mol |
Raport hidrogen/carbon |
I |
— |
Indice al unui regim individual |
K |
— |
Constantă Bessel |
K |
m–1 |
Coeficientul de absorbție a luminii |
KH,D |
— |
Factor de corecție a umidității NOx pentru motoare diesel |
KH,G |
— |
Factor de corecție a umidității NOx pentru motoare cu gaz |
KV |
|
Funcție de calibrare CFV |
KW,a |
— |
Factor de corecție de la uscat la umed pentru aerul de admisie |
KW,d |
— |
Factor de corecție de la uscat la umed pentru aerul de diluție |
KW,e |
— |
Factor de corecție de la uscat la umed pentru gazul de evacuare diluat |
KW,r |
— |
Factor de corecție de la uscat la umed pentru gazul de evacuare brut |
L |
% |
Procentaj din cuplu raportat la cuplul maxim pentru motorul de încercare |
La |
m |
Lungime efectivă a undei optice |
M |
|
Panta funcției de calibrare a pompei volumetrice |
masă |
g/h sau g |
Indice pentru debitul masic al emisiilor |
MDIL |
kg |
Masa eșantionului de aer de diluție trecut prin filtrele de eșantionare a particulelor |
Md |
mg |
Masa de eșantionare a particulelor din aerul de diluție colectat |
Mf |
mg |
Masa de eșantionare a particulelor colectate |
Mf,p |
mg |
Masa de eșantionare a particulelor colectate în filtrul primar |
Mf,b |
mg |
Masa de eșantionare a particulelor colectate în filtrul secundar |
MSAM |
kg |
Masa de eșantionare a gazului de evacuare diluat trecut prin filtrele de eșantionare a particulelor |
MSEC |
kg |
Masa aerului de diluție secundar |
MTOTW |
kg |
Masa CVS totală din ciclul în stare umedă |
MTOTW,i |
kg |
Masa CVS instantanee în stare umedă |
N |
% |
Opacitate |
NP |
— |
Numărul total de rotații ale pompei volumetrice pe parcursul ciclului |
NP,i |
— |
Rotațiile pompei volumetrice într-un interval de timp stabilit |
N |
min–1 |
Turația motorului |
nP |
s–1 |
Viteza pompei volumetrice |
nhi |
min–1 |
Turația superioară a motorului |
nlo |
min–1 |
Turația inferioară a motorului |
nref |
min–1 |
Turația de referință a motorului pentru testul ETC |
pa |
kPa |
Presiunea vaporilor de saturație ai aerului de admisie în motor |
pA |
kPa |
Presiunea absolută |
pB |
kPa |
Presiunea atmosferică totală |
pd |
kPa |
Presiunea vaporilor de saturație ai aerului de diluție |
ps |
kPa |
Presiunea atmosferică în stare uscată |
pl |
kPa |
Scăderea presiunii la orificiul de admisie a aerului în pompă |
P(a) |
kW |
Puterea absorbită de dispozitivele auxiliare care trebuie montate pentru testare |
P(b) |
kW |
Puterea absorbită de dispozitivele auxiliare care trebuie demontate pentru testare |
P(n) |
kW |
Puterea netă necorectată |
P(m) |
kW |
Puterea măsurată pe standul de încercare |
Ω |
— |
Constantă Bessel |
Qs |
m3/s |
Debitul volumetric al CVS |
q |
— |
Raport de diluție |
r |
— |
Raportul secțiunilor transversale ale sondei izocinetice și ale țevii de evacuare |
Ra |
% |
Umiditatea relativă a aerului de admisie |
Rd |
% |
Umiditatea relativă a aerului de diluție |
Rf |
— |
Factor de reacție FID |
ρ |
kg/m3 |
Densitate |
S |
kW |
Reglarea dinamometrului |
Si |
m–1 |
Valoarea instantanee a fumului |
Sλ |
|
Factor de adaptare λ |
T |
K |
Temperatura absolută |
Ta |
K |
Temperatura absolută a aerului de admisie |
t |
s |
Timpul de măsurare |
te |
s |
Timpul de reacție electric |
Tf |
s |
Timpul de reacție al filtrului pentru funcția Bessel |
tp |
s |
Timpul de reacție fizic |
Δt |
s |
Intervalul de timp dintre date succesive ale fumului (= 1/rata de eșantionare) |
Δti |
s |
Intervalul de timp pentru debitul CFV instantaneu |
τ |
% |
Factor de transmisie a fumului |
V0 |
m3/rev |
Debitul volumetric al pompei volumetrice în condiții reale |
W |
— |
Indice Wobbe |
Wact |
kWh |
Ciclul real pentru ETC |
Wref |
kWh |
Ciclul de referință pentru ETC |
WF |
— |
Factor de ponderare |
WFE |
— |
Factor de ponderare efectiv |
X0 |
m3/rev |
Funcția de calibrare a debitului volumetric al pompei volumetrice |
Yi |
m–1 |
Valoarea Bessel medie a fumului la 1 s |
2.31.2. Simboluri ale componentelor chimice
CH4 |
Metan |
C2H6 |
Etan |
C2H5OH |
Etanol |
C3H8 |
Propan |
CO |
Monoxid de carbon |
DOP |
Dioctilftalat |
CO2 |
Dioxid de carbon |
HC |
Hidrocarburi |
NMHC |
Hidrocarburi nemetanice |
NOx |
Oxizi de azot |
NO |
Oxid azotos |
NO2 |
Dioxid de azot |
PT |
Particule |
2.31.3. Abrevieri
CFV |
Difuzor de aer pentru debit critic |
CLD |
Detector cu chemiluminiscență |
ELR |
Test european de încărcare dinamică |
ESC |
Test european în mod stabilizat |
ETC |
Test european în ciclu tranzitoriu |
FID |
Detector cu ionizare în flacără |
GC |
Cromatograf cu gaz |
HCLD |
Detector cu chemiluminiscență încălzit |
HFID |
Detector cu ionizare în flacără încălzit |
LPG |
Gaz petrolier lichefiat |
NDIR |
Analizor nedispersiv cu infraroșu |
NG |
Gaz natural |
NMC |
Separator nemetanic |
3. CEREREA DE OMOLOGARE
3.1. Cererea de omologare a unui motor ca entitate tehnică separată
3.1.1. Cererea de omologare a unui tip de motor în ceea ce privește emisia de gaze și particule poluante este prezentată de către constructorul motorului sau de reprezentantul său acreditat în mod legal.
3.1.2. Aceasta trebuie însoțită de documentele necesare, în trei exemplare, și trebuie să includă cel puțin caracteristicile esențiale ale motorului așa cum sunt specificate în anexa 1 la prezentul regulament.
3.1.3. Un motor conform caracteristicilor „tipului de motor” definite în anexa 1 trebuie să fie prezentat serviciului tehnic responsabil cu încercările de omologare prescrise la punctul 5 de mai jos.
3.2. Cererea de omologare a unui vehicul în ceea ce privește motorul său
3.2.1. Cererea de omologare a unui tip de vehicul în ceea ce privește emisia de gaze și de particule poluante ale motorului acestuia este prezentată de către constructorul vehiculului sau reprezentantul său acreditat în mod legal.
Aceasta trebuie însoțită de documentele necesare, în trei exemplare, și trebuie să includă cel puțin următoarele informații:
3.2.2.1. caracteristicile esențiale ale motorului așa cum sunt indicate în anexa 1;
3.2.2.2. o descriere a componentelor referitoare la motor așa cum sunt indicate în anexa 1;
3.2.2.3. o copie a comunicării omologării de tip (anexa 2A) pentru tipul de motor instalat.
3.3. Cererea de omologare a unui tip de vehicul echipat cu un motor omologat
3.3.1. Cererea de omologare a unui vehicul, în ceea ce privește emisia de gaze și de particule poluante ale motorului acestuia sau a familiei acestuia de motoare diesel omologate, sau în ceea ce privește emisia de gaze poluante a motorului acestuia sau a familiei acestuia de motoare cu gaz omologate trebuie să fie depusă de către constructorul vehiculului sau de reprezentantul său acreditat în mod legal.
Aceasta trebuie însoțită de documentele necesare, în trei exemplare, și de informațiile următoare:
3.3.2.1. o descriere a tipului de vehicul și a elementelor vehiculului care au legătură cu motorul care se referă la caracteristicile enumerate în anexa 1, în măsura în care acestea se aplică și un exemplar din fișa de omologare (anexa 2a) pentru motor sau familia de motoare, după caz, în calitate de entitate tehnică separată instalată pe tipul de vehicul.
4. OMOLOGAREA
4.1. Omologarea universală pentru toți carburanții de aceeași natură
Omologarea universală a tuturor carburanților se acordă pe baza următoarelor cerințe:
4.1.1. În cazul motorinei: în cazul în care în conformitate cu punctele 3.1, 3.2 sau 3.3 din prezentul regulament, motorul sau vehiculul îndeplinește cerințele punctelor 5, 6 și 7 de mai jos cu carburantul de referință specificat la anexa 5 la prezentul regulament, trebuie acordată omologarea pentru acest tip de motor sau de vehicul.
În cazul gazului natural motorul prototip trebuie să își demonstreze capacitatea de adaptare la orice compoziție de carburant care poate fi întâlnită pe piață. În ceea ce privește gazul natural, există în general două game de carburant – carburantul cu valoare calorifică ridicată (gaz H) și carburantul cu valoare calorifică scăzută (gaz L) – cu toate acestea cu variații importante în fiecare gamă; drept urmare carburanții diferă în mod semnificativ în ceea ce privește puterea lor energetică exprimată prin indicele Wobbe și factorul lor de adaptare λ (Sλ). Formulele pentru calculul indicelui Wobbe și a Sλ sunt prezentate la punctele 2.25 și 2.26. Gazele naturale cu factor de adaptare λ între 0,89 și 1,08 (0,89 ≤ Sλ ≤ 1,08) sunt considerate drept gaze H, în timp ce gazele naturale cu factor de adaptare λ între 1,08 și 1,19 (1,08 ≤ Sλ ≤ 1,19) sunt considerate drept gaze L. Compoziția carburanților de referință reflectă variațiile extreme ale Sλ.
Motorul prototip trebuie să îndeplinească cerințele prezentului regulament în ceea ce privește carburanții de referință GR (carburant 1) și G25 (carburant 2), astfel cum sunt definiți la anexa 6, fără nici o reajustare a alimentării între cele două teste. Cu toate acestea, după schimbarea carburantului este permisă o funcționare de adaptare, fără măsurare, pe parcursul unui ciclu ETC. Înaintea testării, motorul prototip este rodat prin aplicarea procedurii prezentate la punctul 3 din apendicele 2 la anexa 4.
4.1.2.1. La cererea constructorului, motorul poate fi testat pentru un al treilea carburant (carburant 3) în cazul în care factorul de adaptare λ (Sλ) este situat între 0,89 (respectiv gama inferioară a GR) și 1,19 (respectiv gama superioară a G25), de exemplu atunci când carburantul 3 este carburant pentru uz comercial. Rezultatele acestui test pot fi utilizate ca bază pentru evaluarea conformității producției.
În cazul unui motor alimentat cu gaz natural care este autoadaptabil pentru gama de gaze H, pe de o parte, și pentru gama de gaze L, pe de altă parte, și care poate comuta între gama H și gama L prin intermediul unui comutator, motorul prototip este testat cu carburantul de referință relevant, după cum se specifică în anexa IV, pentru fiecare gamă, la fiecare poziție a comutatorului. Carburanții sunt GR (carburant 1) și G23 (carburant 3) pentru gama H de gaze și G25 (carburant 2) și G23 (carburant 3) pentru gama L de gaze. Motorul prototip trebuie să îndeplinească cerințele prezentului regulament pentru ambele poziții ale comutatorului, fără ajustări de vreun fel ale carburantului între cele două teste la fiecare poziție a comutatorului. Cu toate acestea, după schimbarea carburantului este permisă o funcționare de adaptare, fără măsurare, pe parcursul unui ciclu ETC. Înaintea testării, motorul prototip este rodat prin aplicarea procedurii prezentate la punctul 3 din apendicele 2 la anexa 4.
4.1.3.1. La solicitarea constructorului, motorul poate fi testat pentru un al treilea carburant în loc de G23 (carburant 3) în cazul în care factorul de adaptare λ (Sλ) este situat între 0,89 (respectiv gama inferioară a GR) și 1,19 (respectiv gama superioară a G25), de exemplu atunci când carburantul 3 este carburant pentru uz comercial. Rezultatele acestui test pot fi utilizate ca bază pentru evaluarea conformității producției
4.1.4. În cazul motoarelor cu gaz natural, raportul rezultatelor emisiei, „r”, se stabilește pentru fiecare poluant, după cum urmează:
sau
și
În cazul GPL, motorul prototip trebuie să-și demonstreze capacitatea de adaptare la orice compoziție a carburanților care se poate întâlni pe piață. În cazul GPL, există variații în compoziția C3/C4. Aceste variații se reflectă în carburanții de referință. Motorul prototip trebuie să îndeplinească cerințele privind emisiile carburanților de referință A și B după cum se specifică în anexa 7 fără reajustări asupra carburanților între cele două teste. Cu toate acestea, după schimbarea carburantului este permisă o funcționare de adaptare, fără măsurare, pe parcursul unui ciclu ETC. Înaintea testării, motorul prototip este rodat prin aplicarea procedurii prezentate la punctul 3 din apendicele 2 la anexa 4.
4.1.5.1. Raportul rezultatelor emisiei, „r”, se stabilește pentru fiecare poluant, după cum urmează:
4.2. Acordarea unei omologări limitate pentru o gamă de carburanți
Omologare limitată pentru o gamă de carburanți se acordă în condițiile respectării următoarelor cerințe:
Omologarea, în ceea ce privește gazele de evacuare ale unui motor alimentat cu gaz natural și reglat pentru funcționare fie pentru gama de gaze H, fie pentru gama de gaze L.
Motorul prototip este testat pentru carburantul de referință relevant, astfel cum este specificat în anexa 6, pentru gama relevantă. Carburanții sunt GR (carburant 1) și G23 (carburant 3) pentru gama H de gaze și G25 (carburant 2) și G23 (carburant 3) pentru gama L de gaze. Motorul prototip trebuie să îndeplinească cerințele prezentei directive fără ajustări de vreun fel ale carburantului între cele două teste. Cu toate acestea, după schimbarea carburantului este permisă o funcționare de adaptare, fără măsurare, pe parcursul unui ciclu ETC. Înaintea testării, motorul prototip este rodat prin aplicarea procedurii prezentate la punctul 3 din apendicele 2 la anexa 4.
4.2.1.1. La cererea constructorului, motorul poate fi testat pentru un al treilea carburant în loc de G23 (carburant 3) în cazul în care factorul de adaptare λ (Sλ) este situat între 0,89 (respectiv gama inferioară a GR) și 1,19 (respectiv gama superioară a G25), de exemplu în cazul în care carburantul 3 este carburant comercial. Rezultatele acestui test pot fi utilizate ca bază pentru evaluarea conformității producției.
4.2.1.2. Raportul rezultatelor emisiei, „r”, se stabilește pentru fiecare poluant, după cum urmează:
sau
și
4.2.1.3. La livrarea către client, motorul poartă o etichetă (a se vedea punctul 4.11) indicând gama pentru care este omologat.
Omologarea, în ceea ce privește gazele de evacuare ale unui motor alimentat cu gaz natural sau cu GPL și reglat pentru funcționare pentru o anumită compoziție de carburant.
4.2.2.1. Motorul prototip trebuie să îndeplinească cerințele privind emisiile pentru carburanții de referință GR și G25 în cazul gazului natural sau pentru carburanții de referință A și B în cazul GPL, după cum se specifică în anexa 7.
Se permite reglajul fin al sistemului de alimentare între teste. Reglajul fin constă în recalibrarea bazei de date de alimentare, fără modificări ale strategiei primare de control sau ale structurii primare a bazei de date. În cazul în care este necesar, este permisă înlocuirea componentelor care sunt legate în mod direct de debitul carburantului (precum duzele de injecție).
4.2.2.2. La solicitarea constructorului, motorul poate fi testat pentru carburanții de referință GR și G23 sau pentru carburanții de referință G25 și G23, în acest caz omologarea fiind valabilă numai pentru gama de gaze H, respectiv L.
4.2.2.3. La livrarea către client, motorul poartă o etichetă (a se vedea punctul 4.11) indicând compoziția de carburant pentru care motorul a fost calibrat.
APROBAREA MOTOARELOR ALIMENTATE CU GAZE NATURALE
|
Punctul 4.1 Omologarea universală pentru toate tipurile de combustibili |
Numărul de încercări executate |
Calcularea „r” |
Punctul 4.2 Acordarea unei aprobări restrânse pentru combustibil |
Numărul de încercări executate |
Calcularea „r” |
A se vedea punctul 4.1.2 Motor cu gaz natural adaptabil la orice compoziție a combustibilului |
GR (1) și G25 (2) la cererea constructorului motorul poate fi testat cu un alt carburant de pe piață (3), în cazul în care Sλ = 0,89 – 1,19 |
2 (max. 3) |
și, în cazul în care este testat cu un carburant suplimentar
și
|
|
|
|
A se vedea punctul 4.1.3 Motor cu gaz natural care este autoadaptabil printr-un comutator |
GR (1) și G23 (3) pentru H și G25 (2) și G23 (3) pentru L la cererea constructorului motorul poate fi testat cu un alt carburant de pe piață (3) în loc de G23, în cazul în care Sλ = 0,89 – 1,19 |
2 pentru gama H și 2 pentru gama L la poziția respectivă a comutatorului 4 |
și
|
|
|
|
A se vedea punctul 4.2.1 Motor cu gaz natural reglat pentru funcționare fie pentru gama de gaze H, fie pentru gama de gaze L |
|
|
|
GR (1) și G23 (3) pentru H sau G25 (2) și G23 (3) pentru L la cererea constructorului motorul poate fi testat cu un alt carburant de pe piață (3) în loc de G23, în cazul în care Sλ = 0,89 – 1,19 |
2 sau 2 pentru gama H sau 2 pentru gama L 2 |
pentru gama H sau
pentru gama L |
A se vedea punctul 4.2.2 Motor cu gaz natural reglat pentru funcționare pentru o anumită compoziție de combustibil |
|
|
|
GR (1) și G25 (2), Reglaj fin admis între încercări la cererea constructorului motorul poate fi testat cu GR (1) și G23 (3) pentru H sau G25 (2) și G23 (3) pentru L |
2 sau 2 pentru gama H sau 2 pentru gama L 2 |
|
APROBAREA MOTOARELOR ALIMENTATE CU GPL
|
Punctul 4.1 Omologarea universală pentru toate tipurile de combustibili |
Numărul de încercări executate |
Calcularea „r” |
Punctul 4.2 Acordarea unei aprobări restrânse pentru combustibil |
Numărul de încercări executate |
Calcularea „r” |
A se vedea punctul 4.1.5 Motor GPL adaptabil la orice compoziție a combustibilului |
Combustibil A și combustibil B |
2 |
|
|
|
|
A se vedea punctul 4.2.2 Motor GPL reglat pentru funcționare pentru o anumită compoziție de combustibil |
|
|
|
Carburant A și carburant B, reglaj fin admis între încercări |
2 |
|
4.3. Omologarea unui membru al familiei în ceea ce privește gazele de evacuare
4.3.1. Cu excepția cazului menționat la punctul 4.3.2, omologarea unui motor prototip se extinde la întreaga familie fără teste suplimentare, pentru orice compoziție a carburantului care se încadrează în gama pentru care motorul prototip a fost omologat (în cazul motoarelor descrise la punctul 4.2.2) sau în aceeași gamă de carburanți (în cazul motoarelor descrise la punctul 4.1 sau 4.2) pentru care motorul prototip a fost omologat.
4.3.2. Motor suplimentar pentru testare
În cazul depunerii unei cereri de omologare a unui motor sau a unui vehicul în ceea ce privește motorul acestuia, aparținând unei familii de motoare, în cazul în care autoritatea de omologare stabilește că, în ceea ce privește motorul prototip selectat, cererea depusă nu reprezintă în totalitate familia de motoare definită în regulament apendicele 1, autoritatea de omologare poate selecta și testa un motor de testare alternativ și, în cazul în care este necesar, un motor de testare de referință suplimentar.
4.4. Un număr de omologare este desemnat fiecărui tip aprobat. Primele două cifre (în prezent 04 corespunzător seriei 04 de amendamente) indică seria de amendamente corespunzătoare celor mai recente modificări tehnice majore aduse regulamentului la data acordării omologării. Aceeași parte contractantă nu poate atribui acest număr unui alt tip de motor sau de vehicul.
4.5. Acordarea sau extinderea sau refuzul unei omologări sau al producției unui tip de motor sau de vehicul în conformitate cu prezentul regulament este notificată părților la Acordul din 1958 care aplică prezentul regulament, prin intermediul unei fișe conforme cu modelul din anexa 2A, respectiv anexa 2B, după cum se aplică, prezentului regulament. Se vor preciza și valorile măsurate în timpul încercării de tip.
Se aplică, într-un loc vizibil și ușor accesibil pe fiecare motor conform cu un tip de motor aprobat în conformitate cu prezentul regulament, sau pe fiecare vehicul conform cu un tip de vehicul aprobat în conformitate cu prezentul regulament, o marcă de omologare internațională, compusă din:
4.6.1. un cerc în interiorul căruia este plasată litera „E” urmată de numărul distinctiv al țării care a acordat omologarea (3);
4.6.2. numărul prezentului regulament, urmat de litera „R”, o cratimă și numărul de omologare, plasate la dreapta cercului prevăzut la paragraful 4.4.1;
Cu toate acestea, numărul de omologare trebuie să conțină un caracter suplimentar după litera „R”, rolul acestuia fiind să distingă valorile limită de emisie pentru care a fost acordată omologarea. Pentru acele omologări acordate pentru a indica conformitatea cu limitele conținute în rândul A din tabelul (tabelele) relevant(e) la punctul 5.2.1, litera „R” va fi urmată de cifra romană „I”. Pentru acele omologări acordate pentru a indica conformitatea cu limitele conținute în rândul B1 din tabelul (tabelele) relevant(e) la punctul 5.2.1, litera „R” va fi urmată de cifra romană „II”. Pentru acele omologări acordate pentru a indica conformitatea cu limitele conținute în rândul B2 din tabelul (tabelele) relevant(e) la punctul 5.2.1, litera „R” va fi urmată de cifra romană „III”. Pentru acele omologări acordate pentru a indica conformitatea cu limitele conținute în rândul C din tabelul (tabelele) relevant(e) la punctul 5.2.1, litera „R” va fi urmată de cifra romană „IV”.
Pentru motoarele alimentate cu gaz natural marca de omologare trebuie să conțină un sufix după simbolul național, scopul acestuia fiind să distingă căror game de gaze le-a fost acordată omologarea. Această marcă va fi după cum urmează:
4.6.3.1.1. H în cazul în care motorul a fost omologat și calibrat pentru gama H de gaze;
4.6.3.1.2. L în cazul în care motorul a fost omologat și calibrat pentru gama L de gaze;
4.6.3.1.3. HL în cazul în care motorul a fost omologat și calibrat pentru ambele game H și L de gaze;
4.6.3.1.4. Ht în cazul în care motorul a fost omologat și calibrat pentru o compoziție specifică de carburant din gama H de gaze și care poate fi transformată într-un alt gaz specific din gama H de gaze prin reglajul fin al sistemului de alimentare cu carburant;
4.6.3.1.5. Lt în cazul în care motorul a fost omologat și calibrat pentru o compoziție specifică de carburant din gama L de gaze și care poate fi transformată într-un alt gaz specific din gama L de gaze prin reglajul fin al sistemului de alimentare cu carburant;
4.6.3.1.6. HLt în cazul în care motorul a fost omologat și calibrat pentru o compoziție specifică de carburant fie din gama H sau L de gaze și care poate fi transformată într-un alt gaz specific din gama H sau L de gaze prin reglajul fin al sistemului de alimentare cu carburant.
4.7. În cazul în care vehiculul sau motorul corespunde unui tip omologat prin aplicarea unuia sau mai multor regulamente anexate la acord nu este necesar a se repeta simbolul prevăzut la punctul 4.6.1. În acest caz, numerele regulamentului și de omologare și simbolurile suplimentare pentru toate regulamentele pe baza cărora a fost acordată omologarea în conformitate cu prezentul regulament se înscriu unul sub altul, la dreapta simbolului prescris la paragraful 4.6.1.
4.8. Marca de omologare se va plasa în apropierea sau pe placa montată de constructorul vehiculului sau al motorului.
4.9. Anexa 3 la prezentul regulament cuprinde exemple de mărci de omologare.
Motorul omologat ca unitate tehnică trebuie să poarte suplimentar față de marca de omologare și:
4.10.1. marca de comerț sau denumirea comercială a constructorului motorului;
4.10.2. descrierea comercială a constructorului.
4.11. Etichete
În cazul motoarelor alimentate cu gaz natural sau cu GPL cu o omologare limitată la gama de carburant, se aplică următoarele etichete:
4.11.1. Conținut
Trebuie incluse următoarele informații:
În cazul punctului 4.2.1.3, eticheta trebuie să specifice:
„NUMAI PENTRU UTILIZARE CU GAZ NATURAL GAMA H”. După caz, „H” se înlocuiește cu „L”.
În cazul punctului 4.2.2.3, eticheta trebuie să specifice: „NUMAI PENTRU UTILIZARE CU GAZ NATURAL CU SPECIFICAȚIE…” sau „NUMAI PENTRU UTILIZARE CU GAZ PETROLIER LICHEFIAT CU SPECIFICAȚIE…”, după caz. Toate informațiile din tabelul (tabelele) corespunzătoare din anexele 6 sau 7 sunt transmise împreună cu componentele individuale și limitele specificate de constructorul motorului.
Literele și cifrele trebuie să aibă o înălțime de minimum 4 mm.
Notă: În cazul în care lipsa de spațiu nu permite o astfel de etichetare, se poate utiliza un cod simplificat. În acest caz, trebuie prevăzute note explicative care să conțină toate informațiile menționate anterior și să fie ușor accesibile oricărei persoane care alimentează rezervorul sau care desfășoară activități de întreținere sau reparație asupra motorului și a accesoriilor acestuia, precum și autorităților implicate. Localizarea și conținutul notelor explicative se stabilesc de comun acord de către constructor și autoritatea de omologare.
4.11.2. Proprietăți
Etichetele trebuie să reziste pe toată durata de utilizare a motorului. Etichetele trebuie să fie lizibile, iar literele și cifrele să fie indelebile. Pe lângă aceasta, etichetele trebuie aplicate astfel încât să reziste pe întreaga durată de viață a motorului, iar etichetele să nu se poată îndepărta fără a fi distruse sau deformate.
4.11.3. Localizare
Etichetele trebuie aplicate pe o piesă a motorului necesară funcționării sale obișnuite și care, în mod normal, nu trebuie înlocuită pe întreaga durată de viață a motorului. Pe lângă aceasta, etichetele trebuie fixate în așa fel încât să fie ușor de observat de către orice persoană în cazul în care toate componentele auxiliare necesare funcționării motorului au fost instalate.
4.12. În cazul unei cereri pentru omologarea de tip pentru un tip de vehicul în ceea ce privește motorul acestuia, inscripțiile specificate la punctul 4.11 se aplică și în apropierea orificiului de alimentare cu carburant.
4.13. În cazul unei cereri pentru omologarea de tip pentru un tip de vehicul cu un motor omologat, inscripțiile specificate la punctul 4.11 se aplică și în apropierea orificiului de alimentare cu carburant.
5. SPECIFICAȚII ȘI TESTE
5.1. Informații generale
5.1.1. Echipament de control al emisiilor
5.1.1.1. Componentele care pot să afecteze emisiile de gaze și particule poluante ale motoarelor diesel și emisiile de gaze poluante ale motoarelor cu gaz sunt proiectate, construite, asamblate și instalate astfel încât să permită motorului îndeplinirea dispozițiilor prezentului regulament, în stare de funcționare normală.
5.1.2. Funcțiile echipamentului de control al emisiilor
5.1.2.1. Este interzisă utilizarea unui dispozitiv de invalidare și/sau a unei strategii iraționale de control al emisiilor.
Un dispozitiv auxiliar de control poate fi atașat motorului sau autovehiculului cu condiția ca dispozitivul:
5.1.2.2.1. să funcționeze numai în afara condițiilor specificate la punctul 5.1.2.4 sau
5.1.2.2.2. să fie activat numai temporar în condițiile specificate la punctul 5.1.2.4 în scopuri precum protecția împotriva deteriorării motorului, protecția dispozitivului de prelucrare a aerului, gestionarea fumului, pornirea la rece sau încălzire sau
5.1.2.2.3. să fie activat numai pe baza semnalelor la bord în scopuri precum siguranța de funcționare și strategiile de funcționare în caz de avarie.
5.1.2.3. Un dispozitiv, funcție, sistem sau măsură de control al motorului care operează în condițiile specificate la punctul 5.1.2.4 și care are ca rezultat utilizarea unei strategii de control al motorului diferite sau modificate în comparație cu cea utilizată în mod normal pe parcursul ciclurilor aplicabile de testare a emisiilor sunt permise cu condiția ca, pentru respectarea cerințelor de la punctul 5.1.3 și/sau 5.1.4, se demonstrează integral că măsura nu reduce eficiența sistemului de control al emisiilor. În toate celelalte cazuri, astfel de dispozitive sunt considerate a fi dispozitive de invalidare.
5.1.2.4. În sensul punctului 5.1.2.2, condițiile de utilizare definite pentru funcționarea în modul stabilizat și în condiții tranzitorii sunt următoarele:
(i) |
o altitudine sub 1 000 metri (sau presiune atmosferică echivalentă de 90 kPa); |
(ii) |
o temperatură ambiantă între limitele de 283 și 303 K (între 10 și 30 °C); |
(iii) |
o temperatură a lichidului de răcire a motorului între limitele de 343 și 368 K (între 70 și 95 °C). |
5.1.3. Cerințe speciale pentru sistemele electronice de control al emisiilor
5.1.3.1. Cerințe privind documentația
Constructorul transmite un pachet informativ care să ofere acces la schema de bază a sistemului și la mijloacele prin care acesta controlează variabilele de ieșire, indiferent dacă acest control este direct sau indirect.
Documentația trebuie să conțină două părți:
(a) |
pachetul informativ oficial, care este furnizat serviciului tehnic în momentul depunerii cererii de tip, include descrierea completă a sistemului. Această documentație poate fi concisă, cu condiția să prezinte dovezi că au fost identificate toate ieșirile permise de o matrice obținută din gama de control a intrărilor individuale. Aceste informații se atașează la documentația specificată în punctul 3 la prezentul regulament; |
(b) |
material suplimentar care să indice parametrii modificați de orice dispozitiv auxiliar de control și condițiile restrictive de funcționare a dispozitivului. Materialul suplimentar include o descriere a logicii de control al sistemului de carburant, a strategiilor de ajustare și a punctelor de comutare pe parcursul tuturor modurilor de operare. Materialul suplimentar conține, de asemenea, o justificare a utilizării dispozitivelor auxiliare de control și include materiale suplimentare și date de testare pentru a demonstra efectul asupra gazelor de evacuare ale oricărui dispozitiv auxiliar de control atașat motorului sau vehiculului. Materialul suplimentar rămâne strict confidențial și este păstrat de constructor, dar trebuie pus la dispoziție pentru orice inspecție în momentul omologării sau în orice moment pe perioada de valabilitate a omologării. |
Pentru a verifica dacă o strategie sau măsură ar trebui considerată a fi un dispozitiv de invalidare a emisiilor sau o strategie irațională de control al emisiilor în conformitate cu definițiile prevăzute la punctele 2.28 și 2.30, autoritatea de omologare și/sau serviciul tehnic pot solicita suplimentar un test de selecție NOx utilizând ETC, care poate fi realizat în combinație fie cu testul de omologare, fie cu procedurile de verificare a conformității producției.
5.1.4.1. Ca alternativă la cerințele din apendicele 4 la anexa 4 la prezentul regulament, emisiile de NOx pe parcursul testului de selecție ETC pot fi eșantionate utilizându-se gaz de evacuare brut și trebuie respectate prevederile tehnice ale ISO FDIS 16183 din 15 septembrie 2001.
5.1.4.2. Pe parcursul verificării dacă o strategie sau măsură ar trebui considerată un dispozitiv de invalidare a emisiilor sau o strategie irațională de control a emisiilor în conformitate cu definițiile prevăzute la punctele 2.28 și 2.30, se aprobă o marjă suplimentară de 10 % pentru valoarea limită corespunzătoare a NOx.
Pentru omologarea privind rândul A din tabelele de la punctul 5.2.1, emisiile se stabilesc pe baza testelor ESC și ELR, folosind motoare diesel convenționale, inclusiv cele dotate cu echipament electronic de injecție a carburantului, de recirculare a gazelor de evacuare (EGR) și/sau catalizatori de oxidare. Motoarele diesel dotate cu sisteme avansate de tratare ulterioară a emisiilor, inclusiv catalizatori NOx și/sau filtre de particule, se testează suplimentar prin testul ETC.
Pentru testare în vederea omologării referitoare fie la rândul B1 sau B2, fie C din tabelele de la punctul 5.2.1, emisiile se stabilesc prin testele ESC, ELR și ETC.
Pentru motoarele cu gaz, emisiile de gaze se stabilesc prin testul ETC.
Procedurile de testare ESC și ELR sunt descrise în anexa 4 apendicele 1, iar procedura de testare ETC este descrisă în anexa 4 apendicele 2 și 3.
Emisiile de gaze și particule poluante și, după caz, de fum, ale motorului trimis pentru testare, se măsoară prin metodele descrise în anexa 4. Anexa 4 apendicele 4 descrie sistemele analitice recomandate pentru gazele poluante și sistemele recomandate de eșantionare a particulelor. Alte sisteme sau analizori pot fi aprobate de serviciul tehnic în cazul în care se constată că acestea duc la rezultate echivalente pentru ciclul de testare respectiv. Pentru un singur laborator, echivalența este definită astfel încât rezultatele încercării să nu depășească cu ± 5 % rezultatele încercărilor unuia dintre sistemele de referință descrise aici. Pentru emisiile de particule, numai sistemul de diluție totală este recunoscut ca sistem de referință. Pentru introducerea unui nou sistem în regulament, stabilirea echivalenței are la bază calculul repetabilității și al reproductibilității cu ocazia unei încercări interlaboratoare, conform descrierilor din ISO 5725.
5.2.1. Valori limită
Masa specifică de monoxid de carbon, de hidrocarburi totale, de oxizi de azot și de particule, astfel cum este stabilită prin testul ESC, și masa opacității fumului, astfel cum este stabilită prin testul ELR, nu trebuie să depășească valorile indicate în tabelul 1.
Pentru motoarele diesel testate suplimentar prin testul ETC și în mod special pentru motoarele cu gaz, masa specifică a monoxidului de carbon, a hidrocarburilor nemetanice, a metanului (după caz), a oxizilor de azot și a particulelor (după caz), nu trebuie să depășească valorile indicate în tabelul 2.
Tabelul 1
Valori limită – testele ESC și ELR
Rând |
Masa monoxidului de carbon (CO) g/kWh |
Masa hidrocarburilor (HC) g/kWh |
Masa oxizilor de azot (NOx) g/kWh |
Masa particulelor (PT) g/kWh |
Fum m–1 |
A (2000) |
2,1 |
0,66 |
5,0 |
0,10 0,13 (4) |
0,8 |
B1 (2005) |
1,5 |
0,46 |
3,5 |
0,02 |
0,5 |
B2 (2008) |
1,5 |
0,46 |
2,0 |
0,02 |
0,5 |
C (EEV) |
1,5 |
0,25 |
2,0 |
0,02 |
0,15 |
Tabelul 2
Valori limită – teste ETC (6)
Rând |
Masa monoxidului de carbon (CO) g/kWh |
Masa hidrocarburilor nemetanice (NMHC) g/kWh |
Masa metanului (CH4) (7) g/kWh |
Masa oxizilor de azot (NOx) g/kWh |
Masa particulelor (PT) (8)) g/kWh |
A (2000) |
5,45 |
0,78 |
1,6 |
5,0 |
0,16 0,21 (5) |
B1 (2005) |
4,0 |
0,55 |
1,1 |
3,5 |
0,03 |
B2 (2008) |
4,0 |
0,55 |
1,1 |
2,0 |
0,03 |
C (EEV) |
3,0 |
0,40 |
0,65 |
2,0 |
0,02 |
5.2.2. Măsurarea hidrocarburilor pentru motoarele diesel și cele cu gaz
5.2.2.1. Constructorul poate alege măsurarea masei totale de hidrocarburi (THC) prin testul ETC în locul măsurării masei hidrocarburilor nemetanice. În acest caz, limita pentru masa totală de hidrocarburi este aceeași cu cea indicată în tabelul 2 pentru masa de hidrocarburi nemetanice.
5.2.3. Cerințe specifice pentru motoarele diesel
5.2.3.1. Masa specifică a oxizilor de azot măsurată la puncte de verificare aleatorii în cadrul zonei de control din testul ESC nu trebuie să depășească cu mai mult de 10 procente valorile interpolate din modurile adiacente de testare (ca referință anexa 4 apendicele 1 punctele 4.6.2 și 4.6.3).
5.2.3.2. Valoarea fumului la viteza aleatorie de testare din cadrul testului ELR nu trebuie să depășească cu mai mult de 20 procente cea mai mare valoare a fumului a celor două viteze adiacente de testare sau cu mai mult de 5 procente valoarea limită, luându-se în calcul valoarea cea mai mare dintre cele două.
6. INSTALAREA PE VEHICUL
Instalarea motorului pe vehicul trebuie să respecte următoarele caracteristici în ceea ce privește omologarea motorului:
6.1.1. Scăderea presiunii de admisie să nu depășească valoarea specificată pentru motorul omologat din anexa 2A.
6.1.2. Contrapresiunea de evacuare să nu depășească valoarea specificată pentru motorul omologat din anexa 2A.
6.1.3. Puterea absorbită de dispozitivele auxiliare necesare pentru funcționarea motorului să nu depășească puterea specificată pentru motorul omologat din anexa 2A.
7. FAMILIA DE MOTOARE
7.1. Parametrii de definire a familiei de motoare
Familia de motoare, stabilită de constructorul de motoare, poate fi definită prin caracteristici de bază care trebuie să fie comune motoarelor din familia respectivă. În anumite cazuri, poate exista o interacțiune a parametrilor. Aceste efecte trebuie, de asemenea, luate în considerare pentru a garanta că numai motoarele care au caracteristici similare în ceea ce privește emisia de gaze de evacuare sunt incluse în aceeași familie de motoare.
Pentru ca motoarele să fie considerate ca aparținând aceleiași familii de motoare, următoarea listă de parametri de bază trebuie să li se aplice tuturor:
7.1.1. Ciclul de aprindere:
— |
2 timpi |
— |
4 timpi |
7.1.2. Agent de răcire:
— |
aer |
— |
apă |
— |
ulei |
7.1.3. Pentru motoarele cu gaz și motoarele cu dispozitiv de posttratare:
— |
numărul de cilindri |
(alte motoare diesel cu mai puțini cilindri decât motorul prototip pot fi considerate ca aparținând aceleiași familii de motoare cu condiția ca sistemul de alimentare să măsoare carburantul pentru fiecare cilindru)
7.1.4. Cilindree unitară
— |
motoare care trebuie încadrate într-un interval total de 15 % |
7.1.5. Metoda de aspirare a aerului:
— |
aspirat natural |
— |
supraalimentat |
— |
supraalimentat cu instalație de răcire a aerului de încărcare |
7.1.6. Tipul/schema camerei de ardere:
— |
anticameră |
— |
cameră de turbulență |
— |
cameră deschisă |
7.1.7. Configurația, mărimea și numărul supapelor și orificiilor:
— |
chiulasă |
— |
bloc motor |
— |
carter |
7.1.8. Sistem de injecție (motoare diesel):
— |
pompă de injecție în linie |
— |
pompă în linie |
— |
pompă de distribuție |
— |
element unic |
— |
pompă de injecție |
7.1.9. Sistem de alimentare (motoare cu gaz):
— |
unitate de amestec |
— |
injecție de gaz (monopunct, multipunct) |
— |
injecție de lichid (monopunct, multipunct) |
7.1.10. Sistemul de aprindere (motoare cu gaz)
7.1.11. Caracteristici diverse:
— |
recircularea gazelor de evacuare |
— |
injecție/emulsie cu apă |
— |
injecție de aer secundar |
— |
sistem de răcire a încărcării |
7.1.12. Posttratare evacuare:
— |
catalizator cu trei căi |
— |
catalizator de oxidare |
— |
catalizator de reducere |
— |
reactor termic |
— |
filtru de particule |
7.2. Selectarea motorului prototip
7.2.1. Motoare diesel
Motorul prototip al familiei se alege folosindu-se drept criteriu principal valoarea maximă de alimentare per timp la turația maximă de cuplu declarată. În cazul în care două sau mai multe motoare au în comun același criteriu principal, se apelează la criteriul secundar al celei mai mari cantități de carburant alimentat per timp la turația nominală. În anumite condiții, autoritatea de omologare poate să stabilească faptul că cea mai nocivă rată a emisiei întregii familii de motoare se poate stabili în mod optim prin testarea celui de-al doilea motor. Astfel, autoritatea de omologare poate selecta un motor suplimentar pentru o testare bazată pe caracteristicile care indică, în familia respectivă, motorul cu cel mai înalt nivel de emisii.
În cazul în care motoarele dintr-o familie au și alte caracteristici variabile despre care se poate considera că afectează emisiile de gaze evacuate, acestea se identifică și se iau în considerare la selectarea motorului prototip.
7.2.2. Motoare cu gaz
Motorul prototip al familiei se stabilește prin aplicarea criteriilor principale ale celei mai mari cilindree. În cazul în care două sau mai multe motoare împărtășesc această caracteristică primară, motorul prototip se selectează prin aplicarea unor criterii secundare în următoarea ordine:
— |
valoarea maximă de alimentare per timp la turația puterii nominale declarate; |
— |
cel mai mare avans la aprindere; |
— |
cea mai mică rată de recirculare a gazelor de evacuare; |
— |
lipsa pompei de aer sau pompa de aer cu debitul efectiv cel mai mic. |
În anumite condiții, autoritatea de omologare poate să stabilească faptul că cea mai nocivă rată a emisiilor pentru întreaga familie de motoare se poate stabili în mod optim prin testarea celui de-al doilea motor. Astfel, autoritatea de omologare poate selecta un motor suplimentar pentru o testare bazată pe caracteristici care indică, în familia respectivă, motorul cu cel mai înalt nivel de emisii.
8. CONFORMITATEA PRODUCȚIEI
Conformitatea procedurilor de producție este conformă cu cele stabilite în acord, apendicele 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev. 2), cu următoarele cerințe:
8.1. Orice motor sau vehicul prevăzut cu o marcă de omologare în conformitate cu prezentul regulament trebuie să fie astfel construit încât să corespundă tipului omologat în ceea ce privește descrierea din fișa de omologare și anexele sale.
8.2. Ca regulă generală, conformitatea producției în ceea ce privește limitarea emisiilor este controlată pe baza descrierii oferite în fișa de comunicare și anexele sale.
În cazul în care trebuie măsurate emisiile de poluanți, iar omologarea motorului a fost prelungită o dată sau de mai multe ori, testele se realizează asupra motorului/motoarelor descrise în pachetul informativ legat de prelungirea în cauză.
Conformitatea motorului supus unui test pentru poluanți:
După depunerea motorului la autorități, constructorul nu trebuie să efectueze nici o ajustare la motoarele selectate.
8.3.1.1. Se aleg în mod aleator trei motoare din serie. Motoarele care urmează să fie supuse numai testării prin testele ESC și ELR sau numai prin testul ETC pentru omologarea corespunzătoare rândului A din tabelele de la punctul 5.2.1 sunt supuse testelor aplicabile pentru verificarea conformității producției. Cu acordul autorităților, toate celelalte tipuri de motoare aprobate pentru rândul A, B1, B2 sau C din tabelele de la punctul 5.2.1 sunt supuse testării fie prin testele ESC și ELR, fie prin testul ETC pentru verificarea conformității producției. Valorile limită sunt indicate la punctul 5.2.1 din prezentul regulament.
8.3.1.2. Testele se desfășoară în conformitate cu apendicele 1 la prezentul regulament, în cazul în care autoritatea competentă se declară mulțumită cu abaterea standard de producție stabilită de constructor.
Testele se desfășoară în conformitate cu apendicele 2 la prezentul regulament, în cazul în care autoritatea competentă nu se declară mulțumită cu abaterea standard de producție stabilită de constructor.
La solicitarea constructorului, testele se pot desfășura în conformitate cu apendicele 3 la prezentul regulament.
8.3.1.3. Pe baza unui test al motorului prin eșantionare, producția unei serii este considerată conformă cu standardul în cazul în care se ajunge la o decizie pozitivă pentru toți poluanții și neconformă cu standardul în cazul în care se adoptă o decizie de respingere pentru unul dintre poluanți, în conformitate cu criteriile de testare aplicate în apendicele corespunzător.
În cazul în care o decizie pozitivă a fost luată pentru unul dintre poluanți, această decizie nu poate fi schimbată de teste suplimentare în scopul luării unei decizii pentru ceilalți poluanți.
În cazul în care nu toți poluanții au primit o decizie pozitivă și în cazul în care nu se ajunge la nici o decizie negativă pentru unul dintre poluanți, se aplică testul asupra unui alt motor (a se vedea figura 2).
În cazul în care nu se ajunge la nici o decizie, constructorul poate hotărî, în orice moment, încetarea testului. În acest caz, se înregistrează o decizie de respingere.
Testele se desfășoară pe motoare nou produse. Motoarele alimentate cu gaz se rodează prin aplicarea procedurii definite la punctul 3 din apendicele 2 la anexa 4.
8.3.2.1. Cu toate acestea, la solicitarea constructorului, testele se pot desfășura pe motoare cu gaz sau diesel care au fost rodate într-o perioadă mai mare decât cea prevăzută la punctul 8.4.2.2, de până la maximum 100 de ore. În acest caz, procedura de rodaj este desfășurată de constructor, care se angajează să nu aplice nici o reajustare a motoarelor respective.
8.3.2.2. În cazul în care constructorul solicită realizarea unei proceduri de rodaj în conformitate cu punctul 8.4.2.2.1, aceasta poate fi aplicată:
— |
tuturor motoarelor care sunt testate |
sau
— |
primului motor testat, prin stabilirea unui coeficient de evoluție după cum urmează:
|
Acest coeficient poate fi mai mic decât 1.
Motoarele de testare următoare nu sunt supuse procedurii de rodaj, dar emisiile acestora de la ora zero se modifică prin coeficientul de evoluție.
În acest caz, valorile care trebuie luate în considerare sunt:
— |
valorile la „x” ore pentru primul motor; |
— |
valorile la ora zero multiplicate cu coeficientul de evoluție pentru celelalte motoare. |
8.3.2.3. Pentru motoarele diesel și pentru cele alimentate cu GPL, toate aceste teste pot fi realizate cu carburanți pentru uz comercial. Cu toate acestea, la solicitarea constructorului se pot utiliza carburanții de referință descriși în anexele 5 sau 7. Aceasta implică teste, în conformitate cu descrierea de la punctul 4 din prezentul regulament, cu cel puțin doi dintre carburanții de referință pentru fiecare motor cu gaz.
8.3.2.4. Pentru motoarele alimentate cu gaz natural, toate aceste teste pot fi realizate cu carburant pentru uz comercial, după cum urmează:
(i) |
pentru motoarele marcate H, cu carburant pentru uz comercial din gama H (0,89 ≤ Sλ ≤ 1,00); |
(ii) |
pentru motoare marcate L, cu carburant pentru uz comercial din gama L (1,00 ≤ Sλ ≤ 1,19); |
(iii) |
pentru motoare marcate HL, cu carburant pentru uz comercial din gama valorilor extreme ale factorului de adaptare λ (0,89 ≤ Sλ ≤ 1,19). |
Cu toate acestea, la solicitarea constructorului, se pot utiliza carburanții de referință descriși în anexa 6. Aceasta implică teste conforme cu descrierea de la punctul 4 din prezentul regulament.
8.3.2.5. În cazul unui litigiu provocat de lipsa de conformitate a motoarelor în cazul în care sunt utilizați carburanți pentru uz comercial, testele se realizează cu un carburant de referință cu care a fost testat motorul prototip sau cu carburantul 3 suplimentar specificat la punctele 4.1.3.1 și 4.2.1.1 pe care este posibil ca motorul prototip să fi fost testat. În acest caz, rezultatul trebuie convertit printr-un calcul care să aplice factorul/factorii relevanți „r”, „ra” sau „rb”, în conformitate cu descrierea de la punctele 4.1.3.2, 4.1.5.1 și 4.2.1.2. În cazul în care r, ra sau rb sunt mai mici de 1, nu se efectuează nici o corectare. Rezultatele măsurate și rezultatele calculate trebuie să demonstreze că motorul respectă valorile limită cu toți carburanții relevanți (carburanții 1, 2 și, după caz, carburantul 3 în cazul motoarelor cu gaz natural și carburanții A și B în cazul motoarelor cu GPL).
8.3.2.6. Testele de conformitate a producției unui motor alimentat cu gaz pregătit pentru funcționare cu o compoziție specifică de carburant se realizează cu carburantul pentru care a fost calibrat motorul.
9. SANCȚIUNI PENTRU NECONFORMITATEA PRODUCȚIEI
9.1. Omologarea acordată pentru un tip de motor sau vehicul în conformitate cu prezentul regulament poate fi retrasă în cazul în care cerințele enunțate la punctul 8.1 de mai sus nu sunt respectate sau în cazul în care motorul (motoarele) sau vehiculul (vehiculele) prelevate nu au trecut cu succes verificările prevăzute la punctul 8.3.
9.2. În cazul în care o parte contractantă la Acordul din 1958 care aplică prezentul regulament retrage o omologare pe care a acordat-o anterior, aceasta va informa de îndată celelalte părți contractante care aplică prezentul regulament, prin intermediul unei fișe de comunicare conformă modelului din anexele 2A sau 2B la prezentul regulament.
10. MODIFICAREA TIPULUI OMOLOGAT ȘI EXTINDEREA OMOLOGĂRII
Orice modificare a tipului omologat se va comunica departamentului administrativ care a acordat omologarea de tip. Departamentul poate apoi fie:
10.1.1. Să considere că modificările efectuate nu au o influență negativă semnificativă și că în orice caz tipul modificat corespunde încă cerințelor, sau
10.1.2. Să solicite serviciului tehnic care efectuează încercările un nou raport.
10.2. Confirmarea sau refuzul omologării, cu indicarea modificărilor, se va comunica părților la acord care aplică prezentul regulament în conformitate cu procedura de la punctul 4.5.
10.3. Autoritatea competentă care a acordat extinderea omologării atribuie acesteia un număr de serie și informează despre aceasta celelalte părți la Acordul din 1958 care aplică prezentul regulament, printr-o fișă de comunicare conformă modelului din anexele 2A sau 2B la prezentul regulament.
11. OPRIREA DEFINITIVĂ A PRODUCȚIEI
În cazul în care titularul unei omologări încetează total fabricația unui tip omologat în conformitate cu prezentul regulament, acesta va informa autoritatea care a acordat omologarea. La primirea comunicării relevante această autoritate va comunica acest lucru celorlalte părți la Acordul din 1958 care aplică prezentul regulament, prin intermediul fișei de comunicare conformă cu modelul din anexele 2A sau 2B la prezentul regulament.
12. DISPOZIȚII TRANZITORII
12.1. Generalități
12.1.1. De la data oficială de intrare în vigoare a seriei 04 de amendamente, nicio parte contractantă care aplică prezentul regulament nu trebuie să refuze acordarea omologării ECE în conformitate cu prezentul regulament astfel cum a fost modificat prin seria 04 de amendamente.
12.1.2. De la data intrării în vigoare a seriei 04 de amendamente, părțile contractante care aplică prezentul regulament trebuie să acorde omologările ECE doar în cazul în care motorul îndeplinește cerințele prezentului regulament astfel cum a fost modificat prin seria 04 de amendamente.
Motorul trebuie să fie supus testelor relevante stabilite la punctul 5.2 din prezentul regulament și trebuie, în conformitate cu punctele 12.2.1, 12.2.2 și 12.2.3 de mai jos, să îndeplinească limitele relevante de emisii detaliate la punctul 5.2.1 din prezentul regulament.
12.2. Noile omologări de tip
12.2.1. Sub rezerva dispozițiilor punctului 12.4.1, părțile contractante care aplică prezentul regulament trebuie, de la data intrării în vigoare a seriei 04 de amendamente la prezentul regulament, să acorde o omologare ECE unui motor numai în cazul în care acel motor îndeplinește limitele relevante de emisii din rândurile A, B1, B2 sau C în tabelele de la punctul 5.2.1 din prezentul regulament.
12.2.2. Sub rezerva dispozițiilor punctului 12.4.1, părțile contractante care aplică prezentul regulament trebuie, de la 1 octombrie 2005, să acorde omologarea ECE unui motor numai în cazul în care acel motor îndeplinește limitele relevante de emisii din rândurile B1, B2 sau C din tabelele la punctul 5.2.1 la prezentul regulament.
12.2.3. Sub rezerva dispozițiilor punctului 12.4.1, părțile contractante care aplică prezentul regulament trebuie, de la 1 octombrie 2008, să acorde omologarea ECE unui motor numai în cazul în care acel motor îndeplinește limitele relevante de emisii din rândurile B2 sau C din tabelele de la punctul 5.2.1 la prezentul regulament.
12.3. Limita de validitate ale vechilor omologări de tip
12.3.1. Cu excepția dispozițiilor punctelor 12.3.2 și 12.3.3, de la data oficială de intrare în vigoare ale seriei 04 de amendamente, omologările de tip acordate în conformitate cu prezentul regulament astfel cum a fost modificat prin seria 03 de amendamente trebuie să înceteze să fie valabile, cu excepția cazului în care partea contractantă care a acordat omologarea notifică celelalte părți contractante care aplică prezentul regulament că tipul de motor aprobat îndeplinește cerințele prezentului regulament astfel cum a fost modificat prin seria 04 de amendamente, în conformitate cu punctul 12.2.1 de mai sus.
12.3.2. Extinderea omologării de tip
12.3.2.1. Punctele 12.3.2.2 și 12.3.2.3 de mai jos se aplică doar noilor motoare cu aprindere prin comprimare și noilor vehicule propulsate printr-un motor cu aprindere prin comprimare care au fost aprobate în conformitate cu cerințele rândului A din tabelele de la punctul 5.2.1 din prezentul regulament.
12.3.2.2. Ca alternativă la punctele 5.1.3 și 5.1.4, constructorul poate prezenta serviciului tehnic rezultatele testului de selecție NOx folosind ETC, efectuat asupra unui motor care este conform cu caracteristicile motorului prototip descris în anexa 1 și luând în considerare dispozițiile punctelor 5.1.4.1. și 5.1.4.2. Constructorul trebuie să prezinte și o declarație scrisă care să ateste faptul că motorul nu folosește nici un dispozitiv de invalidare a emisiilor sau o strategie irațională de control al emisiilor, după cum se precizează la punctul 2 din prezentul rehulament.
12.3.2.3. Constructorul trebuie să prezinte și o declarație scrisă care să ateste că rezultatele testului de selecție NOx și declarația pentru motorul prototip, după cum este prevăzut la punctul 5.1.4, se aplică tuturor tipurilor de motoare din familia de motoare descrise în anexa 1.
12.3.3. Motoare cu gaz
De la 1 octombrie 2003, omologările de tip acordate motoarelor cu gaz în conformitate cu prezentul regulament astfel cum a fost modificat de seria 03 de amendamente trebuie să înceteze să fie valabile, cu excepția cazului în care partea contractantă care a acordat omologarea notifică celelalte părți contractante care aplică prezentul regulament că tipul de motor omologat îndeplinește cerințele prezentului regulament astfel cum a fost modificat prin seria 04 de amendamente, în conformitate cu punctul 12.2.1 de mai sus.
12.3.4. De la 1 octombrie 2006, omologările de tip acordate în conformitate cu prezentul regulament astfel cum a fost modificat prin seria 04 de amendamente trebuie să înceteze să fie valabile, cu excepția cazului în care partea contractantă care a acordat omologarea notifică celelalte părți contractante care aplică prezentul regulament că tipul de motor omologat îndeplinește cerințele prezentului regulament astfel cum a fost modificat prin seria 04 de amendamente, în conformitate cu punctul 12.2.2 de mai sus.
12.3.5. De la 1 octombrie 2009, omologările de tip acordate în conformitate cu prezentul regulament astfel cum a fost modificat prin seria 04 de amendamente trebuie să înceteze să fie valabile, cu excepția cazului în care partea contractantă care a acordat omologarea notifică celelalte părți contractante care aplică prezentul regulament că tipul de motor omologat îndeplinește cerințele prezentului regulament astfel cum a fost modificat prin seria 04 de amendamente, în conformitate cu punctul 12.2.2 de mai sus.
12.4. Piese de schimb pentru vehiculele în folosință
12.4.1. Părțile contractante care aplică prezentul regulament pot continua să acorde omologări acelor motoare care sunt conforme cu cerințele prezentului regulament astfel cum au fost modificate de oricare serii precedente de amendamente, sau la oricare nivel al regulamentului astfel cum a fost modificat prin seria 04 de amendamente, cu condiția ca motorul să fie destinat ca înlocuitor pentru un vehicul în folosință și pentru care standardul anterior era aplicabil la data intrării în folosință a vehiculului.
13. DENUMIRI ȘI ADRESE ALE SERVICIILOR TEHNICE RESPONSABILE CU ÎNCERCĂRILE DE OMOLOGARE ȘI ALE SERVICIILOR ADMINISTRATIVE
Părțile la Acordul din 1958 care aplică prezentul regulament trebuie să comunice secretariatului Organizației Națiunilor Unite denumirile și adresele serviciilor tehnice responsabile cu efectuarea încercărilor de omologare și ale serviciilor administrative care acordă omologarea și cărora trebuie să li se trimită fișele de acordare, de refuz sau de retragere a omologării emise în alte țări.
(1) În conformitate cu anexa 7 din rezoluția de ansamblu privind construcția vehiculelor (R.E.3), (TRANS/WP 29/78/Rev. 1/Amend. 2).
(2) Motoarele utilizate pentru autovehiculele din categoriile N1, N2 și M2 nu se supun prescripțiilor prezentului regulament, în cazul în care aceste vehicule se omologhează în conformitate cu Regulamentul nr. 83.
(3) 1 pentru Germania, 2 pentru Franța, 3 pentru Italia, 4 pentru Țările de Jos, 5 pentru Suedia, 6 pentru Belgia, 7 pentru Ungaria, 8 pentru Republica Cehă, 9 pentru Spania, 10 pentru Serbia și Muntenegru, 11 pentru Regatul Unit, 12 pentru Austria, 13 pentru Luxemburg, 14 pentru Elveția, 15 (disponibil), 16 pentru Norvegia, 17 pentru Finlanda, 18 pentru Danemarca, 19 pentru România, 20 pentru Polonia, 21 pentru Portugalia, 22 pentru Federația Rusă, 23 pentru Grecia, 24 pentru Irlanda, 25 pentru Croația, 26 pentru Slovenia, 27 pentru Slovacia, 28 pentru Belarus, 29 pentru Estonia, 30 (disponibil), 31 pentru Bosnia-Herțegovina, 32 pentru Letonia, 33 (disponibil), 34 pentru Bulgaria, 35 (disponibil), 36 pentru Lituania, 37 pentru Turcia, 38 (disponibil), 39 pentru Azerbaijan, 40 pentru fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei, 41 (disponibil), 42 pentru Comunitatea Europeană (omologările sunt acordate de fiecare stat membru utilizând propria marcă ECE), 43 pentru Japonia, 44 (disponibil), 45 pentru Australia, 46 pentru Ucraina, 47 pentru Africa de Sud, 48 pentru Noua Zeelandă, 49 pentru Cipru, 50 pentru Malta și 51 pentru Republica Coreea. Numerele următoare vor fi atribuite celorlalte țări în ordinea cronologică a ratificării Acordului privind adaptarea de prescripții tehnice uniforme aplicabile vehiculelor cu roți, echipamentelor și componentelor ce pot fi montate sau utilizate pe vehicule cu roți și condițiile de recunoaștere reciprocă a omologărilor eliberate pe baza acestor prescripții și numerele astfel atribuite vor fi comunicate prin Secretarul General al Organizației Națiunilor Unite părților contractante la acord.
(4) Pentru motoarele cu o cilindree unitară mai mică de 0,75 dm3 pe cilindru și o turație nominală de peste 3 000 min–1.
(5) Pentru motoarele cu o cilindree unitară mai mică de 0,75 dm3 pe cilindru și o turație nominală de peste 3 000 min–1.
(6) Condițiile pentru verificarea acceptabilității testelor ETC (a se vedea anexa 4, apendicele 2, punctul 3.9) atunci când se măsoară emisiile motoarelor alimentate cu gaz față de valorile limită aplicate în rândul A trebuie reexaminate și, după caz, modificate în conformitate cu procedura stabilită în Rezoluția Consolidată R.E.3.
(7) Numai pentru motoarele alimentate cu gaz natural.
(8) Nu se aplică motoarelor alimentate cu gaz în etapa A și etapele B1 și B2.
Apendicele 1
PROCEDURA DE TESTARE A CONFORMITĂȚII PRODUCȚIEI ÎN CAZUL ÎN CARE ABATEREA STANDARD ESTE SATISFĂCĂTOARE
1. Prezentul apendice descrie procedura care trebuie utilizată pentru verificarea conformității producției pentru emisiile de poluanți în cazul în care abaterea standard stabilită de constructor este satisfăcătoare.
2. Folosind un eșantion de minimum trei motoare, procedura de eșantionare este concepută astfel încât probabilitatea ca un lot să treacă un test având defecte la 40 % dintre motoare să fie de 0,95 (risc al constructorului = 5 %), în timp ce probabilitatea ca un lot să fie aprobat având un procent al motoarelor defecte de 65 % să fie de 0,10 (riscul consumatorului = 10 %).
3. Următoarea procedură este utilizată pentru fiecare dintre poluanții descriși la punctul 5.2.1 din prezentul regulament (a se vedea figura 2):
În cazul în care:
L |
= |
logaritm natural din valoarea limită pentru poluant; |
xi |
= |
logaritm natural din valoarea măsurată pentru motorul cu numărul i al eșantionului; |
s |
= |
valoare estimată a abaterii standard de producție (în urma stabilirii logaritmului natural al valorii măsurate) |
n |
= |
numărul motoarelor din eșantion. |
4. Pentru fiecare eșantion, suma abaterilor standardizate în raport cu limita se calculează aplicând următoarea formulă:
5. Atunci:
— |
în cazul în care rezultatul statistic al testului este mai mare decât numărul de decizii pozitive pentru dimensiunea eșantionului indicată în tabelul 3, se ia o decizie pozitivă pentru poluant; |
— |
în cazul în care rezultatul statistic al testului este mai mic decât numărul de decizii negative pentru dimensiunea eșantionului indicată în tabelul 3, se ia o decizie negativă pentru poluant; |
— |
altfel, se testează un motor suplimentar în conformitate cu punctul 8.3.1 din regulament și se aplică procedura de calcul eșantionului mărit cu o unitate. |
Tabelul 3
Praguri de aprobare și de respingere pentru planul de eșantionare din apendicele 1
Dimensiunea minimă a eșantionului: 3
Număr cumulativ de motoare testate (dimensiunea eșantionului) |
Prag de aprobare An |
Prag de respingere Bn |
3 |
3,327 |
–4,724 |
4 |
3,261 |
–4,790 |
5 |
3,195 |
–4,856 |
6 |
3,129 |
–4,922 |
7 |
3,063 |
–4,988 |
8 |
2,997 |
–5,054 |
9 |
2,931 |
–5,120 |
10 |
2,865 |
–5,185 |
11 |
2,799 |
–5,251 |
12 |
2,733 |
–5,317 |
13 |
2,667 |
–5,383 |
14 |
2,601 |
–5,449 |
15 |
2,535 |
–5,515 |
16 |
2,469 |
–5,581 |
17 |
2,403 |
–5,647 |
18 |
2,337 |
–5,713 |
19 |
2,271 |
–5,779 |
20 |
2,205 |
–5,845 |
21 |
2,139 |
–5,911 |
22 |
2,073 |
–5,977 |
23 |
2,007 |
–6,043 |
24 |
1,941 |
–6,109 |
25 |
1,875 |
–6,175 |
26 |
1,809 |
–6,241 |
27 |
1,743 |
–6,307 |
28 |
1,677 |
–6,373 |
29 |
1,611 |
–6,439 |
30 |
1,545 |
–6,505 |
31 |
1,479 |
–6,571 |
32 |
–2,112 |
–2,112 |
Apendicele 2
PROCEDURA DE TESTARE A CONFORMITĂȚII PRODUCȚIEI ÎN CAZUL ÎN CARE ABATEREA STANDARD ESTE NESATISFĂCĂTOARE SAU INDISPONIBILĂ
1. Prezentul apendice descrie procedura care trebuie utilizată pentru verificarea conformității producției în ceea ce privește emisiile de poluanți în cazul în care abaterea standard stabilită de constructor este fie nesatisfăcătoare, fie indisponibilă.
2. Folosind un eșantion de minimum trei motoare, procedura de eșantionare este concepută astfel încât probabilitatea ca un lot să treacă un test având defecte la 40 % din motoare să fie de 0,95 (risc al constructorului = 5 %), în timp ce probabilitatea ca un lot să fie aprobat având un procent al motoarelor defecte de 65 % să fie de 0,10 (riscul consumatorului = 10 %).
3. Valorile poluanților indicați la punctul 5.2.1 din prezentul regulament sunt considerate a fi calculate conform procedurii „log-normal” și trebuie transformate prin calcularea logaritmului natural.
Se stabilesc m0 și m ca indicatori ai dimensiunii minime, respectiv maxime a eșantionului (m0 = 3, m = 32, iar n desemnează dimensiunea actuală a eșantionului.
4. În cazul în care logaritmii naturali ai valorilor măsurate din serie sunt x1, x2,… xi, iar L este logaritmul natural al valorii limită pentru poluant, atunci se definește
și
5. Tabelul 4 indică valorile pragurilor de aprobare (An) și ale pragurilor de respingere (Bn) în raport cu dimensiunea actuală a eșantionului. Rezultatul statistic al testului este raportulși este utilizat pentru a stabili dacă seria a fost aprobată sau respinsă, după cum urmează:
Pentru m0 ≤ n ≤ m:
— |
seria este aprobată în cazul în care |
— |
seria este respinsă în cazul în care |
— |
se realizează o nouă măsurătoare în cazul în care |
6. Observații
Următoarele formule recursive sunt utile pentru stabilirea valorilor succesive statistice ale testului:
Tabelul 4
Praguri de aprobare și de respingere pentru planul de eșantionare din apendicele 2
Dimensiunea minimă a eșantionului: 3
Număr cumulativ de motoare testate (dimensiunea eșantionului) |
Prag de aprobare An |
Prag de respingere Bn |
3 |
–0,80381 |
16,64743 |
4 |
–0,76339 |
7,68627 |
5 |
–0,72982 |
4,67136 |
6 |
–0,69962 |
3,25573 |
7 |
–0,67129 |
2,45431 |
8 |
–0,64406 |
1,94369 |
9 |
–0,61750 |
1,59105 |
10 |
–0,59135 |
1,33295 |
11 |
–0,56542 |
1,13566 |
12 |
–0,53960 |
0,97970 |
13 |
–0,51379 |
0,85307 |
14 |
–0,48791 |
0,74801 |
15 |
–0,46191 |
0,65928 |
16 |
–0,43573 |
0,58321 |
17 |
–0,40933 |
0,51718 |
18 |
–0,38266 |
0,45922 |
19 |
–0,35570 |
0,40788 |
20 |
–0,32840 |
0,36203 |
21 |
–0,30072 |
0,32078 |
22 |
–0,27263 |
0,28343 |
23 |
–0,24410 |
0,24943 |
24 |
–0,21509 |
0,21831 |
25 |
–0,18557 |
0,18970 |
26 |
–0,15550 |
0,16328 |
27 |
–0,12483 |
0,13880 |
28 |
–0,09354 |
0,11603 |
29 |
–0,06159 |
0,09480 |
30 |
–0,02892 |
0,07493 |
31 |
–0,00449 |
0,05629 |
32 |
0,03876 |
0,03876 |
Apendicele 3
PROCEDURA DE TESTARE A CONFORMITĂȚII PRODUCȚIEI LA SOLICITAREA CONSTRUCTORULUI
1. Prezentul apendice descrie procedura care trebuie utilizată pentru verificarea conformității producției în ceea ce privește emisiile de poluanți la solicitarea constructorului.
2. Folosind un eșantion de minimum trei motoare, procedura de eșantionare este concepută astfel încât probabilitatea ca un lot să treacă un test având defecte la 40 % dintre motoare să fie de 0,90 (riscul constructorului = 10 %), în timp ce probabilitatea ca un lot să fie aprobat având un procent al motoarelor defecte de 65 % să fie de 0,10 (riscul consumatorului = 10 %).
3. Următoarea procedură este utilizată pentru fiecare dintre poluanții descriși la punctul 5.2.1 din regulament (a se vedea figura 2):
În cazul în care:
L |
= |
valoarea limită pentru poluant, |
xi |
= |
valoarea măsurată pentru motorul cu numărul i al eșantionului, |
n |
= |
dimensiunea eșantionului. |
4. Pentru eșantionul respectiv se calculează valoarea statistică de testare care cuantifică numărul motoarelor neconforme, respectiv xi ≥ L.
5. Atunci:
— |
în cazul în care rezultatul statistic de testare este mai mic sau egal cu pragurile de aprobare pentru dimensiunea eșantionului indicată în tabelul 5, se adoptă o decizie de aprobare pentru poluant; |
— |
în cazul în care rezultatul statistic de testare este mai mare sau egal cu pragurile de respingere pentru dimensiunea eșantionului indicată în tabelul 5, se adoptă o decizie de respingere pentru poluant; |
— |
altfel, se testează un motor suplimentar în conformitate cu punctul 8.3.1 din regulament și se aplică procedura de calcul eșantionului mărit cu o unitate. |
În tabelul 5, pragurile de aprobare și de respingere sunt calculate în conformitate cu Standardul Internațional ISO 8422:1991.
Tabelul 5
Praguri de aprobare și de respingere pentru planul de eșantionare din apendicele 3
Dimensiunea minimă a eșantionului: 3
Număr cumulativ de motoare testate (dimensiunea eșantionului) |
Prag de aprobare |
Prag de respingere |
3 |
— |
3 |
4 |
0 |
4 |
5 |
0 |
4 |
6 |
1 |
5 |
7 |
1 |
5 |
8 |
2 |
6 |
9 |
2 |
6 |
10 |
3 |
7 |
11 |
3 |
7 |
12 |
4 |
8 |
13 |
4 |
8 |
14 |
5 |
9 |
15 |
5 |
9 |
16 |
6 |
10 |
17 |
6 |
10 |
18 |
7 |
11 |
19 |
8 |
9 |
ANEXA 1
CARACTERISTICI FUNDAMENTALE ALE MOTORULUI (PROTOTIP) ȘI INFORMAȚII PRIVIND DESFĂȘURAREA TESTULUI (1)
1. DESCRIEREA MOTORULUI
1.1. Constructor: …
1.2. Codul de motor al constructorului: …
1.3. Ciclul: în patru timpi/în doi timpi (2)
Numărul și amplasarea cilindrilor: …
1.4.1. Alezaj: … mm
1.4.2. Cursa pistonului: … mm
1.4.3. Ordinea de aprindere: …
1.5. Capacitatea cilindrică: … cm3
1.6. Raport de comprimare volumetrică (3): …
1.7. Desene ale camerei de ardere și ale coroanei pistonului: …
1.8. Aria minimă a secțiunii transversale a orificiilor de admisie/evacuare: … cm2
1.9. Turația nominală: … min–1
1.10. Putere netă maximă: … kW la … min–1
1.11. Turația maximă admisă: … min–1
1.12. Cuplul maxim net: … Nm la … min–1
1.13. Sistemul de ardere: aprindere prin comprimare/aprindere prin scânteie (2)
1.14. Carburant: motorină/GPL/GN-H/GN-L/N-HL/etanol (1)
Sistemul de răcire
Lichid
1.15.1.1. Natura lichidului …
1.15.1.2. Pompă (pompe) de circulație: da/nu (2)
1.15.1.3. Caracteristici sau marcă (mărci) și tip (tipuri) (după caz): …
1.15.1.4. Raport de acționare (după caz): …
Aer
1.15.2.1. Ventilator: da/nu (2)
1.15.2.2. Caracteristici sau marcă (mărci) și tip (tipuri) (după caz): …
1.15.2.3. Raport de acționare (după caz): …
Temperatura admisă de constructor
1.16.1. Răcire cu lichid: temperatura maximă la ieșire: … K
1.16.2. Răcire cu aer: … Punct de referință …
Temperatura maximă la punctul de referință: … K
1.16.3. Temperatura maximă a aerului la ieșire din răcitorul intermediar de la admisie (după caz): … K
1.16.4. Temperatura maximă a gazului de evacuare la punctul de pe țeava (țevile) de evacuare adiacente flanșei (flanșelor) exterioare de la colectorul/colectoarele de evacuare: …
sau turbocompresor (turbocompresoare): … K
1.16.5. Temperatura carburantului: minimum … K, maximum … K
pentru motoare diesel la intrarea pompei de injecție, pentru motoare cu gaz la treapta finală a regulatorului de presiune
1.16.6. Presiunea carburantului: minimum: … kPa, maximum: … kPa
la treapta finală a regulatorului de presiune, numai pentru motoarele cu gaz natural
1.16.7. Temperatura lubrifiantului: minimum … K, maximum … K
Compresor: da/nu (2)
1.17.1. Marca: …
1.17.2. Tipul: …
1.17.3. Descrierea sistemului
(de exemplu presiunea maximă la încărcare, supapă de descărcare) (după caz): …
1.17.4. Răcitor intermediar: da/nu (2)
1.18. Sistem de admisie
Scăderea maximă de presiune permisă la admisie la turația nominală a motorului și la o încărcare 100 %, după cum se specifică în condițiile de funcționare
din Regulamentul nr. 24 … kPa
1.19. Sistem de evacuare
Contrapresiunea maximă permisă de la turația nominală a motorului și la o încărcare 100 %, astfel cum este specificat în condițiile de funcționare
din Regulamentul nr. 24 … kPa
Volumul sistemului de evacuare: … dm3
2. MĂSURI LUATE ÎMPOTRIVA POLUĂRII AERULUI
2.1. Dispozitiv pentru reciclarea gazelor de carter (descriere și desene)…
…
Dispozitive antipoluare suplimentare (dacă este cazul și nu se încadrează la alt capitol)
Convertor catalitic: da/nu (2)
2.2.1.1. Marcă (mărci): …
2.2.1.2. Tip (tipuri): …
2.2.1.3. Numărul de convertoare catalitice și de elemente: …
2.2.1.4. Dimensiunile, forma și volumul convertorului (convertoarelor) catalitic(e)
2.2.1.5. Tip de acțiune catalitică: …
2.2.1.6. Cantitatea totală de metale prețioase: …
2.2.1.7. Concentrația relativă: …
2.2.1.8. Substrat (structură și material): …
2.2.1.9. Densitatea celulei: …
2.2.1.10. Tipul de carcasă a convertorului (convertoarelor) catalitic(e): …
2.2.1.11. Amplasamentul convertorului (convertoarelor) catalitic(e) (locul și distanța de referință pe axa sistemului de evacuare): …
…
Senzor de oxigen: da/nu (2)
2.2.2.1. Marcă (mărci): …
2.2.2.2. Tip: …
2.2.2.3. Amplasare: …
Injecție de aer: da/nu (2)
2.2.3.1. Tip (aer pulsat, pompă de aer etc.): …
Recircularea gazului de evacuare: da/nu (2)
2.2.4.1. Caracteristici (debit etc.): …
Filtru de particule: da/nu (2)
2.2.5.1. Dimensiunea, forma și capacitatea filtrului de particule: …
2.2.5.2. Tipul și structura filtrului de particule …
2.2.5.3. Amplasament (distanță de referință pe axa sistemului de evacuare): …
2.2.5.4. Metodă sau sistem de regenerare, descriere și/sau desene: …
Alte sisteme: da/nu (2)
2.2.6.1. Descriere și funcționare: …
3. ALIMENTAREA CU CARBURANT
Motoare diesel
3.1.1. Pompa de alimentare
Presiune (3): … kPa sau diagramă caracteristică (2)…
Sistemul de injecție
Pompa
3.1.2.1.1. Marcă (mărci)…
3.1.2.1.2. Tip (tipuri)…
3.1.2.1.3. Alimentare: … mm3 (3) per timp la turația motorului de … min–1 (la injecție completă sau diagrama caracteristică (2) (3) …
…
Se menționează metoda folosită: pe motor/pe standul cu pompă (2)
În cazul regulatorului de alimentare, se specifică alimentarea caracteristică a carburantului și suprapresiunea în raport cu turația motorului.
Avansul la injecție
3.1.2.1.4.1. Curba de avans la injecție (3)…
3.1.2.1.4.2. Reglarea injecției statice (3)…
Tubulatura de injecție
3.1.2.2.1. Lungime: … mm
3.1.2.2.2. Diametru interior: … mm
Injector/injectoare
3.1.2.3.1. Marcă (mărci): …
3.1.2.3.2. Tip (tipuri): …
3.1.2.3.3. Presiunea la deschidere: … kPa (3)
sau diagrama caracteristică (2) (3)…
Regulator
3.1.2.4.1. Marcă (mărci): …
3.1.2.4.2. Tip (tipuri): …
3.1.2.4.3. Turația la care începe decuplarea la încărcare completă: … min–1
3.1.2.4.4. Turația maximă fără încărcare: … min–1
3.1.2.4.5. Turația de mers în gol: … min–1
Sistem de pornire la rece
3.1.3.1. Marcă (mărci): …
3.1.3.2. Tip (tipuri): …
3.1.3.3. Descriere: …
Sistem auxiliar de pornire: …
3.1.3.4.1. Marcă: …
3.1.3.4.2. Tip: …
Motoare alimentate cu gaz (4)
3.2.1. Carburant: Gaz natural/GPL (2)
Regulatorul (regulatoarele) de presiune sau vaporizatorul/regulatorul (regulatoarele) de presiune (3)
3.2.2.1. Marcă (mărci): …
3.2.2.2. Tip (tipuri): …
3.2.2.3. Număr de trepte de reducere a presiunii: …
3.2.2.4. Presiune în treapta finală: min.: … kPa, max. … kPa
3.2.2.5. Număr de puncte principale de reglaj: …
3.2.2.6. Număr de puncte de reglare a mersului în gol: …
3.2.2.7. Numărul omologării în conformitate cu Regulamentul nr.: …
Sistemul de alimentare: unitate de amestec/injecție de gaz/injecție de lichid/injecție directă (2)
3.2.3.1. Reglarea raportului amestecului: …
3.2.3.2. Descrierea sistemului și/sau diagramă și schițe: …
3.2.3.3. Numărul omologării în conformitate cu Regulamentul nr.: …
Unitatea de amestec
3.2.4.1. Număr: …
3.2.4.2. Marcă (mărci): …
3.2.4.3. Tip (tipuri): …
3.2.4.4. Amplasare: …
3.2.4.5. Posibilități de reglare: …
3.2.4.6. Numărul omologării în conformitate cu Regulamentul nr.: …
Injecția în colectorul de admisie
3.2.5.1. Injecție: monopunct/multipunct (2)
3.2.5.2. Injecție: continuă/simultană/secvențială (2)
Echipamentul de injecție
3.2.5.3.1. Marcă (mărci): …
3.2.5.3.2. Tip (tipuri): …
3.2.5.3.3. Posibilități de reglare: …
3.2.5.3.4. Numărul omologării în conformitate cu Regulamentul nr.: …
Pompa de alimentare (după caz) …
3.2.5.4.1. Marcă (mărci): …
3.2.5.4.2. Tip (tipuri): …
3.2.5.4.3. Numărul omologării în conformitate cu Regulamentul nr.: …
Injector (injectoare) …
3.2.5.5.1. Marcă (mărci): …
3.2.5.5.2. Tip (tipuri): …
3.2.5.5.3. Numărul omologării în conformitate cu Regulamentul nr.: …
Injecție directă
Pompă de injecție/regulator de presiune (2)
3.2.6.1.1. Marcă (mărci): …
3.2.6.1.2. Tip (tipuri): …
3.2.6.1.3. Reglarea injecției: …
3.2.6.1.4. Numărul omologării în conformitate cu Regulamentul nr.: …
Injector (injectoare)
3.2.6.2.1. Marcă (mărci): …
3.2.6.2.2. Tip (tipuri): …
3.2.6.2.3. Presiunea de deschidere sau diagramă caracteristică (3)
3.2.6.2.4. Numărul omologării în conformitate cu Regulamentul nr.: …
Unitate de control electronic (UCE)
3.2.7.1. Marcă (mărci): …
3.2.7.2. Tip (tipuri): …
3.2.7.3. Posibilități de reglare: …
Echipament specific pentru gazul natural
Varianta 1 (numai în cazul omologărilor de motoare pentru mai multe compoziții specifice de carburant)
3.2.8.1.1. Compoziția carburantului:
metan (CH4): |
bază: … % mol |
min.: … % mol |
max.: … % mol |
etan (C2H6): |
bază: … % mol |
min.: … % mol |
max.: … % mol |
propan (C3H8): |
bază: … % mol |
min.: … % mol |
max.: … % mol |
butan (C4H10): |
bază: … % mol |
min.: … % mol |
max.: … % mol |
C5/C5+: |
bază: … % mol |
min.: … % mol |
max.: … % mol |
oxigen (O2): |
bază: … % mol |
min.: … % mol |
max.: … % mol |
gaz inert:(N2, He etc.): |
bază: … % mol |
min.: … % mol |
max.: … % mol |
Injector (injectoare)
3.2.8.1.2.1. Marca (mărci):
3.2.8.1.2.2. Tip (tipuri):
3.2.8.1.3. Altele (după caz)
3.2.8.2. Varianta 2 (numai în cazul omologării motoarelor pentru mai multe compoziții specifice de carburant)
4. REGLAREA DISTRIBUȚIEI
4.1. Înălțimea și unghiurile de deschidere și închidere maxime ale supapelor față de punctul mort sau date echivalente: …
4.2. Domenii de referință și/sau amplitudine (2): …
5. SISTEMUL DE APRINDERE (NUMAI PENTRU MOTOARE CU APRINDERE PRIN SCÂNTEIE)
5.1. Tipul sistemului de aprindere:
bobină și bujii comune/bobină și bujii separate/bobină pe bujii/altele (precizați) (2)
Unitatea de control a aprinderii
5.2.1. Marcă (mărci):…
5.2.2. Tip (tipuri):…
5.3. Curba de avans a aprinderii/harta de avans: (2) (3): …
5.4. Reglarea aprinderii (3) … grade înaintea TDC la o turație de … min–1 și o presiune absolută în tubulatura de admisie de … kPa
Bujii
5.5.1. Marcă (mărci): …
5.5.2. Tip (tipuri):…
5.5.3. Poziționarea contactelor: …
Bobina/bobinele de aprindere
5.6.1. Marcă (mărci): …
5.6.2. Tip (tipuri): …
6. ECHIPAMENT ACȚIONAT DE MOTOR
Motorul este depus pentru testare însoțit de elementele auxiliare necesare pentru funcționarea motorului (de exemplu, ventilator, pompă de apă etc.), astfel cum se specifică la și în temeiul condițiilor de funcționare din Regulamentul nr. 24.
6.1. Dispozitive auxiliare care trebuie montate în vederea testării
În cazul în care este imposibilă sau inadecvată montarea dispozitivelor auxiliare pe standul de încercare, se stabilește puterea absorbită de acestea și se scade din puterea motorului asupra întregii zone de operare a ciclului/ciclurilor de încercare.
6.2. Dispozitive auxiliare care trebuie demontate în vederea testării
Dispozitivele auxiliare necesare numai pentru funcționarea vehiculului (de exemplu, compresorul de aer, sistemul de aer condiționat etc.) se demontează înaintea testării. În cazul în care nu pot fi demontate, puterea absorbită de acestea poate fi stabilită și adăugată la puterea măsurată a motorului asupra întregii zone de operare a ciclului/ciclurilor de încercare.
7. INFORMAȚII SUPLIMENTARE PRIVIND CONDIȚIILE DE TESTARE
Lubrifiantul utilizat
7.1.1. Marcă: …
7.1.2. Tip: …
(se specifică procentajul de ulei în amestec, în cazul amestecului de carburant și lubrifiant): …
Echipamente acționate de motor (după caz)
Puterea absorbită de dispozitivele auxiliare trebuie să fie stabilită:
— |
în cazul în care dispozitivele auxiliare necesare pentru funcționarea motorului nu sunt montate pe motor și/sau |
— |
în cazul în care dispozitivele care nu sunt necesare pentru funcționarea motorului sunt montate pe motor. |
7.2.1. Enumerare și detalii de identificare:…
7.2.2. Puterea absorbită la diferite turații specificate ale motorului:
Echipament |
Puterea absorbită (kW) la turații diferite ale motorului |
||||||
Turație la mers în gol |
Turație scăzută |
Turație ridicată |
Turație A (5) |
Turație B (5) |
Turație C (5) |
Turație de referință (6) |
|
P(a) |
|
|
|
|
|
|
|
Dispozitive auxiliare necesare pentru funcționarea motorului (trebuie scăzute din puterea măsurată a motorului) a se vedea punctul 6.1 |
|
|
|
|
|
|
|
P(b) |
|
|
|
|
|
|
|
Dispozitive auxiliare care nu sunt necesare pentru funcționarea motorului (se adaugă la puterea măsurată a motorului) a se vedea punctul 6.2 |
|
|
|
|
|
|
|
8. PERFORMANȚA MOTORULUI
8.1. Turațiile motorului (7)
Turație scăzută (nlo): … min–1
Turație ridicată (nhi): … min–1
Pentru ciclurile ESC și ELR
Turație la mers în gol: … min–1
Turație A: … min–1
Turație B: … min–1
Turație C: … min–1
Pentru ciclul ETC
Turație de referință: … min–1
8.2. Puterea motorului (măsurată în conformitate cu dispozițiile Regulamentului nr. 24) în kW
|
Turația motorului |
||||||
Turație la mers în gol |
Turație A (8) |
Turație B (8) |
Turație C (8) |
Turație de referință (9) |
|||
P(m) |
|
|
|
|
|
||
Puterea măsurată pe standul de încercare |
|
|
|
|
|
||
P(a) |
|
|
|
|
|
||
Puterea absorbită de dispozitive auxiliare care trebuie montate în vederea testării (punctul 6.1) |
|
|
|
|
|
||
|
|
|
|
|
|
||
|
0 |
0 |
0 |
0 |
0 |
||
P(b) |
|
|
|
|
|
||
Puterea absorbită de dispozitive auxiliare care trebuie demontate pentru testare (punctul 6.2) |
|
|
|
|
|
||
|
|
|
|
|
|
||
|
0 |
0 |
0 |
0 |
0 |
||
P(n) |
|
|
|
|
|
||
Puterea netă a motorului |
|
|
|
|
|
||
= P(m) – P(a) + P(b) |
|
|
|
|
|
Reglarea dinamometrului (kW)
Reglarea dinamometrului pentru testele ESC și ELR și pentru ciclul de referință al testului ETC are la bază puterea netă a motorului P(n) de la punctul 8.2. Se recomandă instalarea motorului pe standul de încercare în starea netă. În acest caz, valorile P(m) și P(n) sunt identice. În cazul în care este imposibilă sau inadecvată funcționarea motorului în condiții nete, reglarea dinamometrului este corectată în funcție de condițiile nete prin aplicarea formulei de mai sus.
8.3.1. Testele ESC și ELR
Reglarea dinamometrului se calculează în conformitate cu formula din anexa 4 apendicele 1 punctul 1.2.
Încărcătura procentuală |
Turația motorului |
|||
Turație la mers în gol |
Turație A |
Turație B |
Turație C |
|
10 |
— |
|
|
|
25 |
— |
|
|
|
50 |
— |
|
|
|
75 |
— |
|
|
|
100 |
|
|
|
|
8.3.2. Testul ETC
În cazul în care motorul nu este testat în condiții nete, formula de corectare pentru transformarea puterii măsurate sau a activității măsurate a ciclului, astfel cum se stabilește în conformitate cu anexa 4 apendicele 2 punctul 2, în putere netă sau activitate netă a ciclului este depusă de constructorul motorului pentru întreaga zonă de operare a ciclului și este aprobată de serviciul tehnic.
(1) În cazul motoarelor și sistemelor neconvenționale, constructorul trebuie să ofere caracteristicile echivalente cu cele menționate.
(2) A se elimina mențiunile inutile.
(3) A se specifica toleranța.
(4) În cazul sistemelor realizate prin proceduri diferite, trebuie furnizate informații suplimentare (pentru punctul 3.2).
(5) Test ESC.
(6) Doar test ETC.
(7) A se specifica toleranța. Aceasta trebuie să se încadreze între ± 3 % din valorile declarate de constructor.
(8) Test ESC.
(9) Doar test ETC.
ANEXA 1
Apendicele 1
CARACTERISTICI ALE COMPONENTELOR VEHICULULUI AFLATE ÎN LEGĂTURĂ DIRECTĂ CU MOTORUL
1. Scăderea maximă de presiune permisă de admisie la turația nominală a motorului
și la o încărcare 100 %… kPa
2. Contrapresiune maximă permisă de evacuare la turația nominală a motorului
și la o încărcare 100 %:… kPa
3. Volumul sistemului de evacuare:… cm3
4. Puterea absorbită de dispozitivele auxiliare necesare pentru funcționarea motorului, astfel cum este specificat la și în condițiile de funcționare din Regulamentul nr. 24
Echipament |
Puterea absorbită (kW) la diverse turații ale motorului |
||||||
Turație la mers în gol |
Turație scăzută |
Turație ridicată |
Turație A (1) |
Turație B (1) |
Turație C (1) |
Turație de referință (2) |
|
P(a) |
|
|
|
|
|
|
|
Dispozitive auxiliare necesare pentru funcționarea motorului (trebuie scăzute din puterea măsurată a motorului), a se vedea anexa 1, punctul 6.1 |
|
|
|
|
|
|
|
(1) Test ESC.
(2) Numai test ETC.
ANEXA 1
Apendicele 2
CARACTERISTICI ESENȚIALE ALE FAMILIEI DE MOTOARE
1. PARAMETRI COMUNI
1.1. Ciclul de ardere: …
1.2. Agent de răcire: …
1.3. Număr de cilindri (1): …
1.4. Cilindree unitară: …
1.5. Metode de aspirare a aerului: …
1.6. Tipul/desenul camerei de ardere: …
1.7. Configurația, mărimea și numărul supapelor și orificiilor: …
…
1.8. Sistem de alimentare: …
1.9. Sistem de aprindere (motoare cu gaz): …
1.10. Caracteristici diverse:
— |
sistem de răcire a aerului de supraalimentare (1): … |
— |
recircularea gazului de evacuare (1): … |
— |
injecție/emulsie cu apă (1): … |
— |
injecție cu aer (1): … |
1.11. Sistem de posttratare a gazelor de evacuare (1): …
Dovada raporturilor identice (sau cel mai mic raport pentru motorul prototip):
capacitatea sistemului/alimentarea cu carburant pe timp, în conformitate cu numărului/numerelor schițelor: …
2. LISTA FAMILIEI DE MOTOARE
Numele familiei de motoare diesel: …
2.1.1. Specificarea motoarelor din această familie:
|
|
|
|
|
Motor prototip |
Tip de motor |
|
|
|
|
|
Număr de cilindri |
|
|
|
|
|
Turație nominală (min–1) |
|
|
|
|
|
Alimentare cu carburant per timp (mm3) |
|
|
|
|
|
Putere netă nominală (kW) |
|
|
|
|
|
Turația la cuplul maxim (min–1) |
|
|
|
|
|
Alimentare cu carburant per timp (mm3) |
|
|
|
|
|
Cuplu maxim (Nm) |
|
|
|
|
|
Turația la mers în gol (min–1) |
|
|
|
|
|
Cilindree (în procente din valoarea pentru motorul prototip) |
|
|
|
|
100 |
Numele familiei de motoare cu gaz: …
2.2.1. Specificarea motoarelor din această familie:
|
|
|
|
|
Motor prototip |
Tip de motor |
|
|
|
|
|
Număr de cilindri |
|
|
|
|
|
Turație nominală (min–1) |
|
|
|
|
|
Alimentare cu carburant per timp (mm3) |
|
|
|
|
|
Putere netă nominală (kW) |
|
|
|
|
|
Turația la cuplul maxim (min–1) |
|
|
|
|
|
Alimentare cu carburant per timp (mm3) |
|
|
|
|
|
Cuplu maxim (Nm) |
|
|
|
|
|
Turația inferioară la mers în gol (min–1) |
|
|
|
|
|
Cilindree (în procente din motorul prototip) |
|
|
|
|
100 |
Avansul la aprindere |
|
|
|
|
|
Debitul de recirculare a gazelor de evacuare |
|
|
|
|
|
Pompă de aer da/nu |
|
|
|
|
|
Debitul real al pompei de aer |
|
|
|
|
|
(1) În cazul în care nu se aplică, a se marca „N/A”.
ANEXA 1
Apendicele 3
CARACTERISTICI ESENȚIALE ALE TIPULUI DE MOTOR DIN CADRUL FAMILIEI (1)
1. DESCRIEREA MOTORULUI
1.1. Constructor: …
1.2. Codul de motor al constructorului: …
1.3. Ciclul: în patru timpi/în doi timpi (2)
Numărul și amplasarea cilindrilor: …
1.4.1. Alezaj: … mm
1.4.2. Cursa pistonului: … mm
1.4.3. Ordine de aprindere: …
1.5. Capacitatea cilindrică: … cm3
1.6. Raport de comprimare volumetrică (3): …
1.7. Schițe ale camerei de ardere și ale capului de piston: …
…
1.8. Aria minimă a secțiunii transversale a orificiilor de admisie/evacuare: … cm2
1.9. Turația nominală: … min–1
1.10. Putere netă maximă: … kW la … min–1
1.11. Turația maximă admisă: … min–1
1.12. Cuplul maxim net: … Nm la … min–1
1.13. Sistemul de ardere: aprindere prin comprimare/aprindere prin scânteie (1)
1.14. Carburant: motorină/GPL/GN-H/GN-L/GN-HL/etanol (1)
Sistem de răcire
Lichid
1.15.1.1. Natura lichidului: …
1.15.1.2. Pompă (pompe) de circulație: da/nu (2)
1.15.1.3. Caracteristici sau marcă (mărci) și tip (tipuri) (după caz): …
…
1.15.1.4. Raport de acționare (după caz): …
Aer
1.15.2.1. Ventilator: da/nu (2)
1.15.2.2. Caracteristici sau marcă (mărci) și tip (tipuri) (după caz) …
…
1.15.2.3. Raport de acționare (după caz) …
Temperatura admisă de constructor
1.16.1. Răcire cu lichid: temperatura maximă la ieșire … K
1.16.2. Răcire cu aer: punct de referință …
Temperatura maximă la punctul de referință:… K
1.16.3. Temperatura maximă a aerului la ieșirea din răcitorul intermediar de la admisie (după caz) … K
1.16.4. Temperatura maximă a gazului de evacuare la punctul de pe țeava (țevile) de evacuare adiacente flanșei (flanșelor) exterioare de la colectorul/colectoarele de evacuare sau turbocompresor … K
1.16.5. Temperatura carburantului: minimum … K, maximum … K
Pentru motoare diesel la intrarea pompei de injecție, pentru motoare cu gaz la treapta finală a regulatorului de presiune
1.16.6. Presiunea carburantului: minimum … kPa, maximum … kPa
la treapta finală a regulatorului de presiune, numai pentru motoarele cu gaz natural
1.16.7. Temperatura lubrifiantului: minimum … K, maximum … K
Compresor: da/nu (2)
1.17.1. Marca: …
1.17.2. Tipul: …
1.17.3. Descrierea sistemului (de exemplu presiunea maximă la încărcare, supapă de descărcare) (după caz): …
1.17.4. Răcitor intermediar: da/nu (2)
1.18. Sistem de admisie
Scăderea maximă a presiunii permisă la admisie la turația nominală a motorului și la o încărcare 100 %, astfel cum este specificat în condițiile de funcționare din Regulamentul nr. 24: … kPa
1.19. Sistem de evacuare
Contrapresiune maximă permisă de evacuare la turația nominală a motorului și la o încărcare 100 %, astfel cum este specificat în condițiile de funcționare din Regulamentul nr. 24: … kPa
Volumul sistemului de evacuare: … cm3
2. MĂSURI LUATE ÎMPOTRIVA POLUĂRII
2.1. Dispozitiv pentru reciclarea gazelor de carter (descriere și desene) …
Dispozitive antipoluare suplimentare (în cazul în care există și nu se încadrează la alt capitol) …
Convertor catalitic: da/nu (2)
2.2.1.1. Numărul de convertoare catalitice și de elemente: …
2.2.1.2. Dimensiunile, forma și volumul convertorului (convertoarelor) catalitic(e): …
…
2.2.1.3. Tip de acțiune catalitică: …
2.2.1.4. Sarcina totală de metale prețioase: …
2.2.1.5. Concentrația relativă: …
2.2.1.6. Substrat (structură și material): …
2.2.1.7. Densitatea celulei: …
2.2.1.8. Tipul de carcasă a convertorului (convertoarelor) catalitic(e): …
2.2.1.9. Amplasarea convertorului (convertoarelor) catalitic(e) (locul și distanța de referință pe axa sistemului de evacuare): …
…
Senzor de oxigen: da/nu (2)
2.2.2.1. Marcă (mărci): …
Injecție de aer: da/nu (2)
2.2.3.1. Tip (aer pulsat, pompă de aer etc.): …
Recircularea gazului de evacuare: da/nu (2)
2.2.4.1. Caracteristici (debit etc.): …
Filtru de particule: da/nu (2)
2.2.5.1. Dimensiunea, forma și capacitatea filtrului de particule: …
…
2.2.5.2. Tipul și structura filtrului de particule
2.2.5.3. Amplasare (distanță de referință pe axa sistemului de evacuare): …
2.2.5.4. Metodă sau sistem de regenerare, descriere și/sau desen: …
…
Alte sisteme: da/nu (2)
2.2.6.1. Descriere și funcționare: …
3. ALIMENTAREA CU CARBURANT
Motoare diesel
3.1.1. Pompa de alimentare
Presiune (3): … kPa sau diagramă caracteristică (2): …
…
Sistemul de injecție
Pompa
3.1.2.1.1. Marcă (mărci): …
3.1.2.1.2. Tip (tipuri): …
3.1.2.1.3. Alimentare: … mm3 (3) per timp la turația motorului de … min–1 (la injecție completă sau diagrama caracteristică (2) (3) …
…
A se menționa metoda folosită: pe motor/pe standul cu pompă (2)
În cazul regulatorului de supraalimentare, se specifică alimentarea caracteristică a carburantului și suprapresiunea în raport cu turația motorului.
Avansul la injecție
3.1.2.1.4.1. Curba de avans la injecție (3): …
3.1.2.1.4.2. Cronometrarea injecției statice (3): …
Tubulatura de injecție
3.1.2.2.1. Lungime: … mm
3.1.2.2.2. Diametru interior: … mm
Injector/injectoare
3.1.2.3.1. Marcă (mărci): …
3.1.2.3.2. Tip (tipuri): …
3.1.2.3.3. „Presiunea la deschidere”: … kPa (3)
sau diagrama caracteristică (2) (3): …
Regulator
3.1.2.4.1. Marcă (mărci): …
3.1.2.4.2. Tip (tipuri): …
3.1.2.4.3. Turația la care începe decuplarea la încărcare completă: … min–1
3.1.2.4.4. Turația maximă fără încărcare: … min–1
3.1.2.4.5. Turația de mers în gol: … min–1
Sistem de pornire la rece
3.1.3.1. Marcă (mărci): …
3.1.3.2. Tip (tipuri): …
3.1.3.3. Descriere: …
Dispozitiv auxiliar de pornire: …
3.1.3.4.1. Marcă: …
3.1.3.4.2. Tip: …
Motoare alimentate cu gaz
3.2.1. Carburant: Gaz natural/GPL (2)
Regulatorul (regulatoarele) de presiune sau vaporizatorul/regulatorul (regulatoarele) de presiune (2)
3.2.2.1. Marcă (mărci): …
3.2.2.2. Tip (tipuri): …
3.2.2.3. Număr de trepte de reducere a presiunii: …
3.2.2.4. Presiune în treapta finală: min: … kPa, max: … kPa
3.2.2.5. Număr de puncte principale de reglaj: …
3.2.2.6. Număr de puncte de reglare a mersului în gol: …
3.2.2.7. Numărul omologării: …
Sistemul de alimentare: unitate de amestec/injecție de gaz/injecție de lichid/injecție directă (2)
3.2.3.1. Reglarea raportului amestecului: …
3.2.3.2. Descrierea sistemului și/sau diagramă și schițe: …
…
3.2.3.3. Numărul omologării: …
Unitatea de amestec
3.2.4.1. Număr: …
3.2.4.2. Marcă (mărci): …
3.2.4.3. Tip (tipuri): …
3.2.4.4. Amplasare: …
3.2.4.5. Posibilități de reglare: …
3.2.4.6. Numărul omologării: …
Injecția în colectorul de admisie
3.2.5.1. Injecție: monopunct/multipunct (2)
3.2.5.2. Injecție: continuă/simultană/secvențială (2)
Echipamentul de injecție
3.2.5.3.1. Marcă (mărci): …
3.2.5.3.2. Tip (tipuri): …
3.2.5.3.3. Posibilități de reglare: …
3.2.5.3.4. Numărul omologării: …
Pompa de alimentare (după caz): …
3.2.5.4.1. Marcă (mărci): …
3.2.5.4.2. Tip (tipuri): …
3.2.5.4.3. Numărul omologării: …
Injector (injectoare): …
3.2.5.5.1. Marcă (mărci): …
3.2.5.5.2. Tip (tipuri): …
3.2.5.5.3. Numărul omologării: …
Injecție directă
Pompă de injecție/regulator de presiune (2)
3.2.6.1.1. Marcă (mărci): …
3.2.6.1.2. Tip (tipuri): …
3.2.6.1.3. Reglarea injecției: …
3.2.6.1.4. Numărul omologării: …
Injector/injectoare
3.2.6.2.1. Marcă (mărci): …
3.2.6.2.2. Tip (tipuri): …
3.2.6.2.3. Presiunea de deschidere sau diagramă caracteristică (3): …
…
3.2.6.2.4. Numărul omologării: …
Unitate de control electronic (UCE)
3.2.7.1. Marcă (mărci): …
3.2.7.2. Tip (tipuri): …
3.2.7.3. Posibilități de reglare: …
Echipament specific pentru gazul natural
Varianta 1
(numai în cazul omologărilor de motoare pentru mai multe compoziții specifice de carburant)
3.2.8.1.1. Compoziția carburantului:
metan (CH4): |
bază: … % mol |
min.: … % mol |
max.: … % mol |
etan (C2H6): |
bază: … % mol |
min.: … % mol |
max.: … % mol |
propan (C3H8): |
bază: … % mol |
min.: … % mol |
max.: … % mol |
butan (C4H10): |
bază: … % mol |
min.: … % mol |
max.: … % mol |
C5/C5+: |
bază: … % mol |
min.: … % mol |
max.: … % mol |
oxigen (O2): |
bază: … % mol |
min.: … % mol |
max.: … % mol |
gaz inert (N2, He etc.): |
bază: … % mol |
min.: … % mol |
max.: … % mol |
Injector (injectoare)
3.2.8.1.2.1. Marcă (mărci): …
3.2.8.1.2.2. Tip (tipuri): …
3.2.8.1.3. Altele (după caz): …
3.2.8.2. Varianta 2 (numai în cazul omologării motoarelor pentru mai multe compoziții specifice de carburant)
4. REGLAREA DISTRIBUȚIEI
4.1. Înălțimea și unghiurile de deschidere și închidere maxime ale supapelor față de punctul mort sau date echivalente: …
…
4.2. Domenii de referință și/sau amplitudine (2):…
…
5. SISTEMUL DE APRINDERE (NUMAI MOTOARE CU APRINDERE PRIN SCÂNTEIE)
5.1. Tipul sistemului de aprindere: bobină și bujii comune/bobină și bujii separate/bobină pe bujii/altele (precizați) (2)
Unitatea de control al aprinderii
5.2.1. Marcă (mărci): …
5.2.2. Tip (tipuri): …
5.3. Curba de avans a aprinderii/harta de avans: (2) (3)…
…
5.4. Reglarea aprinderii (3): … grade înaintea TDC la o turație de … min–1 și o presiune absolută în tubulatura de admisie de … kPa
Bujii
5.5.1. Marcă (mărci): …
5.5.2. Tip (tipuri): …
5.5.3. Poziționarea contactelor: …
Bobina/bobinele de aprindere
5.6.1. Marcă (mărci): …
5.6.2. Tip (tipuri): …
(1) A se înainta pentru fiecare motor din familie.
(2) A se elimina mențiunile inutile.
(3) A se specifica toleranța.
ANEXA 2A
COMUNICARE
[Format maxim: A4 (210 mm × 297 mm)]
|
Eliberat de către |
Denumirea serviciului administrativ: … … … |
Privind (2): |
ACORDAREA UNEI OMOLOGĂRI |
EXTINDEREA UNEI OMOLOGĂRI |
|
REFUZUL UNEI OMOLOGĂRI |
|
RETRAGEREA UNEI OMOLOGĂRI |
|
OPRIREA DEFINITIVĂ A PRODUCȚIEI |
pentru un tip de motor cu aprindere prin comprimare (AC), un tip de motor cu GN sau un tip de motor cu aprindere comandată alimentat cu GPL (2), ca unitate tehnică de separată în ceea ce privește emisia de poluanți în conformitate cu Regulamentul nr. 49.
Nr. omologării: … Nr. extinderii: …
1. Denumirea comercială sau marca motorului: …
2. Tipul motorului: …
Tipul combustiei: aprindere prin comprimare/aprindere comandată (2)
3.1. Tipul carburantului: …
4. Numele și adresa constructorului: …
5. Dacă este cazul, numele și adresa reprezentantului constructorului: …
…
6. Depresiunea maximă autorizată la admisie: … kPa
7. Contrapresiunea maximă autorizată la evacuare: … kPa
8. Valoarea maximă admisă pentru puterea absorbită de echipamentul acționat de motor:
la turația intermediară: … kW; la turația nominală: … kW
9. Restricții de utilizare (dacă este cazul): …
Niveluri de emisie ale motorului/motorului prototip
10.1. Testul ESC (după caz):
CO: … g/kWh
THC: … g/kWh
NOx: … g/kWh
PT: … g/kWh
10.2. Testul ELR (după caz):
Valoarea fumului: … m–1
10.3. Testul ETC (după caz):
CO: … g/kWh
THC: … g/kWh
NMHC: … g/kWh
CH4: … g/kWh
NOx: … g/kWh
PT: … g/kWh
11. Motorul prezentat pentru încercări de omologare la data de: …
12. Serviciul tehnic responsabil cu încercările de omologare: …
…
13. Data raportului eliberat de acest serviciu: …
14. Numărul raportului eliberat de acest serviciu: …
15. Amplasarea mărcii de omologare pe motoare: …
16. Locul: …
17. Data: …
18. Semnătura: …
19. Prezentei comunicări îi sunt anexate următoarele documente, care poartă numărul de omologare indicat mai sus:
Un formular completat conform anexei 1 a prezentului regulament, însoțit de desenele și schițele cerute.
(1) Numărul distinctiv al țării care a acordat/extins/refuzat/retras omologarea (vezi prescripțiile privind omologarea din regulament).
(2) Se va tăia mențiunea necorespunzătoare.
ANEXA 2B
COMUNICARE
(format maxim A4 (210 mm × 297 mm)
|
Eliberat de către: |
Denumirea serviciului administrativ: … … … |
Privind (2): |
ACORDAREA UNEI OMOLOGĂRI |
EXTINDEREA UNEI OMOLOGĂRI |
|
REFUZUL UNEI OMOLOGĂRI |
|
RETRAGEREA UNEI OMOLOGĂRI |
|
OPRIREA DEFINITIVĂ A PRODUCȚIEI |
pentru un tip de vehicul în ceea ce privește emisiile de poluanți ale motorului în conformitate cu Regulamentul nr. 49
Nr. omologării: … Nr. extinderii: …
1. Denumirea comercială sau marca vehiculului: …
2. Tipul motorului: …
3. Numele și adresa constructorului: …
4. Dacă este cazul, numele și adresa reprezentantului constructorului: …
…
5. Depresiunea maximă autorizată la admisie: … kPa
6. Contrapresiunea maximă autorizată la evacuare: … kPa
7. Valoarea maximă admisibilă a puterii absorbite de echipamentul antrenat de motor:
la turația intermediară: … kW; la turația nominală: … kW
8. Marca și tipul motorului: …
Niveluri de emisie ale motorului/motorului prototip
9.1. Testul ESC (după caz):
CO: … g/kWh
THC: … g/kWh
NOx: … g/kWh
PT: … g/kWh
9.2. Testul ELR (după caz):
Valoarea fumului: … m–1
9.3. Testul ETC (după caz):
CO: … g/kWh
THC: … g/kWh
NMHC: … g/kWh
CH4: … g/kWh
NOx: … g/kWh
PT: … g/kWh
10. Motorul prezentat pentru încercări de omologare la data de …
11. Serviciul tehnic responsabil cu încercările de omologare: …
…
12. Data raportului eliberat de acest serviciu: …
13. Numărul raportului eliberat de acest serviciu: …
14. Amplasarea mărcii de omologare pe motoare (2): …
15. Locul: …
16. Data: …
17. Semnătura: …
18. Prezentei comunicări îi sunt anexate următoarele documente, care poartă numărul de omologare indicat mai sus:
Un formular completat conform anexei 1 a prezentului regulament, însoțit de desenele și schițele cerute.
(1) Numărul distinctiv al țării care a acordat/extins/refuzat/retras omologarea (vezi prescripțiile privind omologarea din regulament).
(2) Se va tăia mențiunea necorespunzătoare.
ANEXA 3
EXEMPLE DE MĂRCI DE OMOLOGARE
(A se vedea punctul 4.6 din prezentul regulament)
I. OMOLOGAREA „I” (Rândul A)
(A se vedea punctul 4.6.3 din prezentul regulament)
Model A
Motoare omologate în conformitate cu valorile limită de emisie din rândul A și care funcționează cu carburant diesel sau cu gaz petrolier lichefiat (GPL).
Model B
Motoare omologate în conformitate cu valorile limită de emisie din rândul A și care funcționează cu gaz natural. Sufixul după simbolurile naționale indică calificarea carburantului în conformitate cu punctul 4.6.3.1 din prezentul regulament.
Marca de omologare de mai sus, aplicată pe un motor/vehicul, indică faptul că tipul acestui motor sau vehicul a fost omologat în Regatul Unit (E11) în conformitate cu Regulamentul nr. 49 sub numărul 042439. Aceasta indică că omologarea a fost acordată în conformitate cu cerințele Regulamentului nr. 49 modificat în conformitate cu seria 04 de amendamente și îndeplinește limitele relevante detaliate la punctul 5.2.1 din prezentul regulament.
II. OMOLOGAREA „II” (Rândul B1)
(A se vedea punctul 4.6.3 din prezentul regulament)
Model C
Motoare omologate în conformitate cu valorile limită de emisie din rândul B1 și care funcționează cu carburant diesel sau cu gaz petrolier lichefiat (GPL).
Model D
Motoare omologate în conformitate cu valorile limită de emisie din rândul B1 și care funcționează cu gaz natural. Sufixul după simbolurile naționale indică calificarea carburantului în conformitate cu punctul 4.6.3.1 din prezentul regulament.
Marca de omologare de mai sus, aplicată pe un motor/vehicul, indică faptul că tipul acestui motor sau vehicul a fost omologat în Regatul Unit (E11) în conformitate cu Regulamentul nr. 49 sub numărul 042439. Aceasta indică că omologarea a fost acordată în conformitate cu cerințele Regulamentului nr. 49 modificat în conformitate cu seria 04 de amendamente și îndeplinește limitele relevante detaliate la punctul 5.2.1 din prezentul regulament.
III. OMOLOGAREA „III” (Rândul B2)
(A se vedea punctul 4.6.3 din prezentul regulament)
Model E
Motoare omologate în conformitate cu valorile limită de emisie din rândul B2 și care funcționează cu carburant diesel sau cu gaz petrolier lichefiat (GPL).
Model F
Motoare omologate în conformitate cu valorile limită de emisie din rândul B2 și care funcționează cu gaz natural. Sufixul după simbolurile naționale indică calificarea carburantului în conformitate cu punctul 4.6.3.1 din prezentul regulament.
Marca de omologare de mai sus, aplicată pe un motor/vehicul, indică faptul că tipul acestui motor sau vehicul a fost omologat în Regatul Unit (E11) în conformitate cu Regulamentul nr. 49 sub numărul 042439. Aceasta indică că omologarea a fost acordată în conformitate cu cerințele Regulamentului nr. 49 modificat în conformitate cu seria 04 de amendamente și îndeplinește limitele relevante detaliate la punctul 5.2.1 din prezentul regulament.
IV. OMOLOGAREA „IV” (Rândul C)
(A se vedea punctul 4.6.3 din prezentul regulament)
Model G
Motoare omologate în conformitate cu valorile limită de emisie din rândul C și care funcționează cu carburant diesel sau cu gaz petrolier lichefiat (GPL).
Model H
Motoare omologate în conformitate cu valorile limită de emisie din rândul C și care funcționează cu gaz natural. Sufixul după simbolurile naționale indică calificarea carburantului în conformitate cu punctul 4.6.3.1 din prezentul regulament.
Marca de omologare de mai sus, aplicată pe un motor/vehicul, indică faptul că tipul acestui motor sau vehicul a fost omologat în Regatul Unit (E11) în conformitate cu Regulamentul nr. 49 sub numărul 042439. Aceasta indică că omologarea a fost acordată în conformitate cu cerințele Regulamentului nr. 49 modificat în conformitate cu seria 04 de amendamente și îndeplinește limitele relevante detaliate la punctul 5.2.1 din prezentul regulament.
V. MOTOR/VEHICUL OMOLOGAT ÎN CONFORMITATE CU MAI MULTE REGULAMENTE
(A se vedea punctul 4.7 din prezentul regulament)
Marca de omologare de mai sus, aplicată pe un motor/vehicul, indică faptul că tipul acestui motor sau vehicul a fost omologat în Regatul Unit (E11) în conformitate cu Regulamentul nr. 49 (nivelul IV de emisii) și Regulamentul nr. 24 (1). Primele două cifre ale numărului de omologare arată că la data eliberării omologărilor în cauză, Regulamentul nr. 49 conținea deja seria 04 de amendamente, iar Regulamentul nr. 24 conținea deja seria 03 de amendamente.
(1) Cel de-al doilea număr de regulament a fost dat doar cu titlu de exemplu.
ANEXA 4
PROCEDURI DE TESTARE
1. INTRODUCERE
1.1. Prezenta anexă descrie metodele de determinare a emisiilor de componente gazoase, particule și fum generate de motoarele supuse testării. Sunt descrise trei teste de încercare și se aplică în conformitate cu dispozițiile regulamentului punctul 5.2:
— |
ESC, format dintr-un ciclu de 13 moduri în stare stabilă; |
— |
ELR, format din pe etape de încărcare în stare tranzitorie la turații diferite, care sunt părți integrante ale unei singure proceduri de testare și sunt rulate simultan; |
— |
ETC, format dintr-o succesiune la secundă a modurilor tranzitorii. |
1.2. Testele se execută cu motorul montat pe un stand de încercare și conectat la un dinamometru.
1.3. Principiu de măsurare
Emisiile de evacuare provenite de la motor și care urmează să fie măsurate includ componentele gazoase (monoxid de carbon, hidrocarburi totale pentru motoarele diesel numai la testul ESC); hidrocarburile nemetanice pentru motoarele diesel și cu gaz numai la testul ETC; metan pentru motoarele cu gaz numai la testul ETC și oxizii de azot, particulele (numai pentru motoarele diesel) și fumul (motoarele diesel numai la testul ELR). Suplimentar, dioxidul de carbon este deseori utilizat ca gaz trasor pentru determinarea ratei de diluție a sistemelor de diluție parțială sau totală a debitului. Bunele practici inginerești recomandă măsurarea generală a dioxidului de carbon ca o metodă excelentă pentru detectarea problemelor de măsurare pe parcursul rulării testului.
1.3.1. Testul ESC
În timpul unei succesiuni prestabilite de condiții de funcționare ale motorului încălzit, cantitățile de emisii de evacuare descrise anterior sunt în mod continuu examinate prin recoltarea unui eșantion din gazul brut de evacuare. Ciclul de test constă într-un număr de moduri de turație și putere care acoperă gama de funcționare tipică a motoarelor diesel. Pe parcursul fiecărui mod se determină concentrația fiecărui gaz poluant, debit de evacuare și putere rezultată, iar valorile măsurate se ponderează. Eșantionul de particule se diluează cu aer ambiental condiționat. Se recoltează un eșantion pe parcursul întregii proceduri de testare și acesta se colectează pe filtre adecvate. Numărul de grame din fiecare poluant emis per kilowatt/oră se calculează după metoda descrisă la apendicele 1 la prezenta anexă. Suplimentar, NOx se măsoară la trei puncte de testare în cadrul zonei de control selectate de către serviciul tehnic (1), iar valorile măsurate se compară cu valorile calculate din respectivele moduri ale ciclului de testare, care includ punctele de testare selectate. Verificarea controlului NOx asigură eficacitatea controlului de emisii ale motorului în cadrul gamei tipice de funcționare a motorului.
1.3.2. Testul ELR
Pe parcursul unui test de reacție la încărcare prestabilit, fumul unui motor încălzit se determină cu ajutorul unui opacimetru. Testul constă în încărcarea motorului la viteză constantă de la 10 % la 100 % din sarcină la trei turații diferite ale motorului. Suplimentar, se rulează un al patrulea pas de sarcină selectat de către serviciul tehnic (1), iar valoarea se compară cu valorile pașilor de sarcină anteriori. Valoarea maximă de fum se determină utilizând un algoritm de calcul al mediei, conform cu descrierea din apendicele 1 la prezenta anexă.
1.3.3. Testul ETC
Pe parcursul unui ciclu tranzitoriu în condițiile unui motor încălzit, care reflectă cât mai bine posibil condițiile reale de rulare pe șosea a motoarelor instalate pe camioane și autobuze, poluanții menționați anterior se examinează după diluția gazelor de evacuare totale cu aer ambiental condiționat. Folosind semnalele de reacție privind cuplul și turația provenite de la dinamometrul motorului, puterea se calculează în relație cu timpul ciclului, care indică activitatea motorului pe parcursul întregului ciclu. Concentrația de NOx și de HC se determină pe parcursul ciclului calculând semnalele analizorului. Concentrația de CO, CO2 și NMHC se poate determina calculând semnalul analizorului sau prin eșantionare cu sac. În cazul particulelor, se colectează cu ajutorul unui filtru corespunzător un eșantion proporțional. Debitul gazului de evacuare se determină în cadrul ciclului pentru a calcula valorile emisiilor masice de poluanți. Valorile emisiilor masice se introduc în ecuație cu activitatea motorului pentru a obține gramele pentru fiecare poluant emis per kilowatt/oră (kWh), în conformitate cu descrierea de la apendicele 2 la prezenta anexă.
2. CONDIȚII DE TESTARE
2.1. Condiții de testare a motorului
2.1.1. Temperatura absolută (Ta) a aerului din motor la intrarea în motor exprimată în grade Kelvin și presiunea atmosferică uscată (Ps) exprimată în kPa se măsoară, iar parametrul F se determină în conformitate cu următoarele dispoziții:
(a) |
pentru motoarele diesel: Motoare cu aspirație naturală și supraalimentate mecanic: ![]() Motoare cu turbocompresor, cu sau fără răcire a aerului de admisie: ![]() |
(b) |
pentru motoarele cu gaz: ![]() |
2.1.2. Valabilitatea testului
Pentru ca un test să fie recunoscut ca valabil, parametrul F trebuie să se situeze în următorul interval:
2.2. Motoare cu sistem de răcire a aerului de supraalimentare
Temperatura aerului de supraalimentare se înregistrează și se situează, la turația puterii maxime declarate și la sarcină completă, în limita a ± 5 K din temperatura aerului la sarcină maximă în conformitate cu specificația din anexa 1 apendicele 1 punctul 1.16.3. Temperatura mediului de răcire este de minimum 293 K (20 °C).
În cazul în care se folosește un sistem de testare în atelier sau un ventilator extern, temperatura aerului de supraalimentare va fi în limita a ± 5 K din temperatura maximă a aerului de supraalimentare specificată la anexa 1 punctul 1.16.3 la viteza aferentă puterii maxime declarate și sarcinii complete. Poziționarea radiatorului pentru aerul de supraalimentare în vederea respectării condițiilor menționate anterior se va utiliza pe tot parcursul ciclului de testare.
2.3. Sistemul de alimentare cu aer a motorului
Se utilizează un sistem de alimentare cu aer care să prezinte o restricționare a alimentării cu aer în limita de ± 100 Pa aplicat la limita superioară de funcționare a motorului la viteza aferentă puterii maxime declarate și sarcinii complete.
2.4. Sistemul de evacuare al motorului
Se utilizează un sistem de evacuare care să prezinte o contrapresiune de evacuare în limita de ± 1 000 Pa din limita superioară a funcționării motorului la turația corespunzătoare puterii maxime declarate și a sarcinii complete și cu un volum în limita a ± 40 % din cel specificat de către constructor. Se poate utiliza un sistem de test în laborator cu condiția ca acesta să reprezinte condițiile de funcționare reale ale motorului. Sistemul de evacuare respectă cerințele de eșantionare a gazului de evacuare stabilite la anexa 4 apendicele 4 punctul 3.4 și la anexa 4 apendicele 6 punctul 2.2.1, EP și punctul 2.3.1, EP.
În cazul în care motorul este echipat cu un dispozitiv de posttratare a gazelor de evacuare, țeava de evacuare trebuie să aibă același diametru cu cea montată în mod normal în cazul a cel puțin 4 diametre de țeavă în amonte de intrarea de la începutul punctului de expansiune care conține dispozitivul de posttratare. Distanța de la flanșele colectorului de evacuare sau a gurii turbocompresorului până la dispozitivul de posttratare a gazelor de evacuare este aceeași ca la configurația normală a vehiculului sau în limita specificațiilor de distanță ale constructorului. Contrapresiunea sau restricțiile de evacuare se supun acelorași criterii ca cele menționate anterior și se pot regla cu ajutorul unei supape. Vasul de posttratare poate fi demontat în timpul simulării testelor și în timpul cartografierii motorului și apoi înlocuit cu un vas echivalent conținând catalizatori inactivi.
2.5. Sistemul de răcire
Se utilizează un sistem de răcire cu o capacitate suficientă, astfel încât motorul să se mențină la temperatura normală de funcționare prescrisă de constructor.
2.6. Lubrifiantul
Specificațiile privind lubrifiantul utilizat în timpul testului se înregistrează și se prezintă împreună cu rezultatele testului, în conformitate cu anexa 1 punctul 7.1.
2.7. Carburantul
Carburantul utilizat este carburantul de referință specificat în anexele 5, 6 sau 7.
Temperatura carburantului și punctul de măsurare sunt specificate de constructor în cadrul limitelor de la anexa 1 punctul 1.16.5. Temperatura carburantului nu este mai mică de 306 K (33 °C). În cazul în care nu este specificată, aceasta va fi 311 K ± 5 K (38 °C ± 5 °C) la intrarea în sistemul de carburant.
Pentru motoarele GN și GPL, temperatura carburantului și punctul de măsurare trebuie să se afle în limitele indicate la anexa 1 apendicele 1 punctul 1.16.5 sau la anexa 1 apendicele 3 punctul 1.16.5 pentru cazurile în care motorul nu este un motor prototip.
2.8. Testarea sistemelor de posttratare a gazelor de evacuare
În cazul în care motorul este echipat cu un sistem de posttratare a gazelor de evacuare, emisiile măsurate în ciclul (ciclurile) de testare se consideră a fi reprezentative pentru emisiile din teren. În cazul în care acest aspect nu poate fi realizat printr-un singur ciclu de testare (de exemplu pentru filtrele de particule cu regenerare periodică), se rulează mai multe cicluri de test, iar rezultatele obținute se introduc într-un algoritm de obținere a mediei și/sau de ponderare. Procedura exactă se aprobă de către constructorul motorului și de către serviciul tehnic pe baza bunelor practici inginerești.
(1) Punctele de test se selectează folosind metode statistice aprobate de alegere aleatorie.
ANEXA 4
Apendicele 1
CICLURILE DE TESTARE ESC ȘI ELR
1. REGLĂRI ALE MOTORULUI ȘI DINAMOMETRULUI
1.1. Determinarea turațiilor A, B și C ale motorului
Turațiile A, B și C ale motorului se declară de către constructor în conformitate cu următoarele dispoziții:
Turația superioară nhi se determină prin calcularea a 70 % din puterea netă maximă declarată P(n), stabilită în conformitate cu anexa 1 apendicele 1 punctul 8.2. Cea mai mare turație a motorului în cazul în care această valoare a puterii apare pe curba puterii se definește ca nhi.
Turația inferioară nlo se determină prin calcularea a 50 % din puterea netă maximă declarată P(n), stabilită în conformitate cu anexa 1 apendicele 1 punctul 8.2. Cea mai joasă turație a motorului în cazul în care această valoare a puterii apare pe curba puterii se definește ca nlo.
Turațiile A, B și C ale motorului se calculează după cum urmează:
Turațiile A, B și C ale motorului se pot verifica printr-una din următoarele metode de mai jos:
(a) |
se măsoară puncte de testare suplimentare pe parcursul omologării puterii motorului în conformitate cu Regulamentul nr. 24 pentru o determinare exactă a nhi și nlo. Puterea maximă nhi și nlo se determină din curba puterii, iar turațiile A, B și C ale motorului se calculează în conformitate cu dispozițiile descrise anterior; |
(b) |
motorul se cartografiază pe întreg parcursul curbei de încărcare totală, de la turația maximă fără sarcină până la turația la mers în gol, folosindu-se cel puțin 5 puncte de măsurare la intervale de câte 1 000 min–1 și puncte de măsurare în intervalul ± 50 min–1 din viteza aferentă puterii maxime declarate. Puterea maximă nhi și nlo se determină din această curbă de cartografiere, iar turațiile A, B și C ale motorului se calculează în conformitate cu dispozițiile menționate anterior. |
În cazul în care turațiile măsurate A, B și C ale motorului sunt în limita a ± 3 % din turațiile declarate de constructor, se folosesc turațiile declarate ale motorului pentru testul de emisie. În cazul în care se depășește limita de toleranță pentru oricare dintre turațiile motorului, se folosesc turațiile măsurate ale motorului pentru testul de emisii.
1.2. Determinarea reglărilor dinamometrului
Curba cuplului la sarcină completă se determină prin experimentare pentru a calcula valorile cuplului pentru modurile de test specificate în condiții nete, în conformitate cu specificațiile de la anexa 1 apendicele 1 punctul 8.2. După caz, se ține seama de puterea absorbită de echipamentul propulsat de motor. Reglarea dinamometrului pentru fiecare mod de testare se calculează utilizându-se formula:
în cazul în care se testează în condiții nete
în cazul în care nu se testează în condiții nete
unde:
s |
= |
setarea dinamometrului, kW |
P(n) |
= |
putere netă a motorului conform specificațiilor de la anexa 1 apendicele 1 punctul 8.2, în kW |
L |
= |
sarcină procentuală, conform specificațiilor de la punctul 2.7.1, în % |
P(a) |
= |
putere absorbită de dispozitivele auxiliare care se montează conform specificațiilor de la anexa 1 apendicele 1 punctul 6.1 |
P(b) |
= |
putere absorbită de dispozitivele auxiliare care se demontează conform specificațiilor de la anexa 1 apendicele 1 punctul 6.2 |
2. RULAREA TESTULUI ESC
La cererea constructorului, se poate rula o simulare de test pentru condiționarea motorului și a sistemului de evacuare înaintea ciclului de măsurare.
2.1. Pregătirea filtrelor de eșantionare
Cu cel puțin o oră înainte de test, fiecare filtru (pereche) este introdus într-o capsulă Petri închisă, dar nesigilată, și plasat într-o cameră de cântărire pentru stabilizare. La sfârșitul perioadei de stabilizare, fiecare filtru (pereche) este cântărit, iar tara înregistrată. Ulterior, filtrul (perechea) este pus într-o capsulă Petri închisă sau într-un suport de filtru sigilat, până ce este necesar pentru testare. În cazul în care filtrul (perechea) nu este folosit într-un interval de opt ore după îndepărtarea din camera de cântărire, el trebuie condiționat și recântărit înainte de utilizare.
2.2. Instalarea echipamentului de măsurare
Instrumentarul, precum și sondele de eșantionare, trebuie instalate conform cerințelor. În cazul în care se folosește un sistem de diluție totală a debitului pentru diluția gazului de evacuare, conducta de legătură se conectează la sistem.
2.3. Pornirea sistemului de diluție și a motorului
Sistemul de diluție și motorul se pornesc și se încălzesc până ce toate temperaturile și presiunile sunt stabilizate la puterea maximă în conformitate cu recomandarea constructorului și bunele practici inginerești.
2.4. Pornirea sistemului de eșantionare a particulelor
Sistemul de eșantionare a particulelor se pornește și rulează deviat. Nivelul de particule de fond al aerului de diluție se poate determina prin trecerea aerului de diluție prin filtrele de particule. În cazul în care se folosește aer de diluție filtrat, se poate face o măsurare înainte și după test. În cazul în care aerul de diluție nu este filtrat, se pot face măsurări la începutul și la sfârșitul ciclului, iar valorile pot fi supuse unui algoritm de obținere a mediei.
2.5. Ajustări ale rapoartelor de diluție
Aerul de diluție se reglează astfel încât temperatura gazului de evacuare diluat măsurată imediat înainte de filtrul primar să nu depășească 325 K (52 °C) indiferent de mod. Raportul de diluție (q) nu poate fi mai mic de 4.
Pentru sistemele care folosesc CO2 sau NOx măsurătorile de concentrație pentru controlul raportului de diluție, conținutul de CO2 sau NOx al aerului de diluție trebuie măsurat la începutul și sfârșitul fiecărui test. Măsurătorile pre și posttestare ale concentrației de CO2 sau NOx din aerul de diluție trebuie să se situeze la o distanță de 100 ppm, respectiv de 5 ppm una față de cealaltă.
2.6. Verificarea analizorilor
Analizorii de emisie trebuie aduși la zero și etalonați.
2.7. Ciclul de testare
2.7.1. Următorul ciclu de testare în 13 moduri se utilizează în cazul în care dinamometrul este legat la motorul testat:
Numărul modului |
Turația motorului |
Procentaj de sarcină |
Factor de ponderare |
Durata modului |
1 |
mers în gol |
— |
0,15 |
4 minute |
2 |
A |
100 |
0,08 |
2 minute |
3 |
B |
50 |
0,10 |
2 minute |
4 |
B |
75 |
0,10 |
2 minute |
5 |
A |
50 |
0,05 |
2 minute |
6 |
A |
75 |
0,05 |
2 minute |
7 |
A |
25 |
0,05 |
2 minute |
8 |
B |
100 |
0,09 |
2 minute |
9 |
B |
25 |
0,10 |
2 minute |
10 |
C |
100 |
0,08 |
2 minute |
11 |
C |
25 |
0,05 |
2 minute |
12 |
C |
75 |
0,05 |
2 minute |
13 |
C |
50 |
0,05 |
2 minute |
2.7.2. Secvența de testare
Se pornește secvența de testare. Testul trebuie executat în ordinea numărului de mod specificată la punctul 2.7.1.
Motorul trebuie să funcționeze pe durata de timp prescrisă pentru fiecare mod, astfel încât schimbarea de turație sau sarcină a motorului să nu dureze mai mult de 20 de secunde. Turația specificată se menține în limita de ± 50 min–1, iar cuplul specific se menține în limita a ± 2 % din cuplul maxim la turația la care se execută testul.
La cererea constructorului, secvența de testare se poate repeta de un număr suficient de ori pentru a eșantiona o masă mai mare de particule pe filtru. Constructorul furnizează o descriere detaliată a procedurilor de evaluare și calculare a datelor. Emisiile gazoase se determină exclusiv la primul ciclu.
2.7.3. Reacția analizorului
Rezultatul furnizat de analizori se înregistrează pe un înregistrator pe diagramă rectangulară sau se măsoară cu un sistem echivalent de înregistrare a datelor, în timp ce gazul de evacuare trece prin analizori pe tot parcursul ciclului de testare.
2.7.4. Eșantionarea particulelor
Se folosește o singură pereche de filtre (filtru primar și secundar, a se vedea anexa 4 apendicele 4) la o procedură de test completă. Factorii de ponderare modală specificați în procedura ciclului de testare se calculează extrăgând câte un eșantion proporțional cu debitul masei de evacuare în timpul fiecărui mod al ciclului. Acest lucru poate fi obținut prin ajustarea debitului eșantionului, a timpului de eșantionare și/sau a ratei de diluție, după caz, astfel încât să fie întrunite criteriile pentru factorii efectivi de ponderare de la punctul 5.6.
Durata de eșantionare pentru fiecare mod trebuie să fie de cel puțin 4 secunde per factor de ponderare 0,01. Eșantionarea se execută cât mai târziu posibil în cadrul fiecărui mod. Eșantionarea particulelor se încheie cu nu mai puțin de 5 secunde înaintea finalizării fiecărui mod.
2.7.5. Condițiile motorului
Turația și sarcina motorului, temperatura aerului de admisie și scăderea presiunii, temperatura gazului de evacuare și contrapresiunea, debitul de carburant și debitul de aer sau de gaz de evacuare, temperatura aerului de supraalimentare și umiditatea se înregistrează pentru fiecare mod, respectându-se cerințele de viteză și sarcină (a se vedea punctul 2.7.2) la momentul de eșantionare a particulelor, dar în orice caz în ultimul minut din fiecare mod.
Orice date suplimentare necesare pentru calcul trebuie înregistrate (a se vedea punctele 4 și 5).
2.7.6. Verificarea NOx în cadrul zonei de control
Verificarea NOx în cadrul zonei de control se face în timpul modului 13 pentru o perioadă de trei minute înainte de începerea măsurătorilor. Se realizează trei măsurători la diverse locații în cadrul ariei de control, selectate de către serviciul tehnic (1). Timpul necesar fiecărei măsurători trebuie să fie de 2 minute.
Procedura de măsurare este identică pentru măsurarea NOx într-un ciclu de 13 moduri și se aplică în conformitate cu punctele 2.7.3, 2.7.5 și 4.1 din prezentul apendice și cu anexa 4 apendicele 4 punctul 3.
Calculul trebuie realizat în conformitate cu punctul 4.
2.7.7. Reverificarea analizorilor
Pentru reverificare după testul de emisie se folosesc un gaz neutru și același gaz etalon. Testul se consideră acceptabil în cazul în care diferența dintre rezultatul obținut înainte de test și cel de după test este mai mică de 2 % din valoarea gazului etalon.
3. DESFĂȘURAREA TESTULUI ELR
3.1. Instalarea echipamentului de măsurare
Opacimetrul și sondele de eșantionare se instalează, după caz, după amortizorul de evacuare sau orice alt dispozitiv de posttratare, în cazul în care acestea există, în conformitate cu procedurile de instalare specificate de către constructorul instrumentului. Suplimentar, după caz, se respectă cerințele punctului 10 din ISO 11614.
Înaintea verificărilor la zero și la scară completă, se încălzește și se stabilizează opacimetrul în conformitate cu recomandările constructorului. În cazul în care opacimetrul este echipat cu un sistem de curățare a aerului pentru a preveni obturarea componentelor optice ale sistemului de măsurare, sistemul respectiv trebuie, de asemenea, să fie activat și ajustat în conformitate cu recomandările constructorului.
3.2. Verificarea opacimetrului
Verificările la zero și la scară completă se realizează în modul de citire a opacității, întrucât scara de opacitate oferă două puncte de calibrare perfect definibile, anume 0 % și 100 % opacitate. Coeficientul de absorbție a luminii este calculat corect pe baza opacității măsurate și LA, în conformitate cu informațiile furnizate de către constructorul opacimetrului, în cazul în care instrumentul este readus la modul de citire k pentru testare.
Fără a se bloca fasciculul de lumină al opacimetrului, modul de citire se ajustează la 0,0 % ± 1,0 % opacitate. Obturând calea razei de lumină spre senzor se ajustează citirea la 100 % ± 1,0 % opacitate.
3.3. Ciclul de testare
3.3.1. Condiționarea motorului
Încălzirea motorului și a sistemului se face la puterea maximă cu scopul de a stabiliza parametrii motorului în conformitate cu recomandările constructorului. Faza de precondiționare trebuie, de asemenea, să protejeze măsurătorile efective împotriva influenței acumulărilor din sistemul de evacuare provenite de la un test anterior.
În cazul în care motorul este stabilizat, ciclul se începe în limita a 20 ± 2 s după faza de precondiționare. La cererea constructorului, se poate rula un test de simulare pentru o condiționare suplimentară înainte de ciclul de măsurare.
3.3.2. Ordinea de testare
Testul constă într-o succesiune de trei pași de sarcină la fiecare dintre cele trei turații ale motorului A (ciclul 1), B (ciclul 2) și C (ciclul 3), care se determină în conformitate cu anexa 4 punctul 1.1, urmate de ciclul 4 la o viteză din zona de control și la o sarcină între 10 % și 100 %, selectată de către serviciul tehnic (1). Se parcurge următoarea secvență în funcționarea dinamometrului pe motorul de test, în conformitate cu figura 3.
(a) |
Motorul se menține la turația A și 10 % din sarcină pe durata a 20 ± 2 s. Turația specificată se menține în limita a ± 20 min–1 și cuplul specificat se menține în limita a ± 2 % din cuplul maxim la turația de testare. |
(b) |
La finalul segmentului anterior, maneta de control al turației se mută rapid și se menține în poziția total deschis pentru 10 ± 1 s. Sarcina necesară a dinamometrului se aplică pentru a menține turația motorului în limita a ± 150 min–1 pe parcursul primelor 3 s și în cadrul a ± 20 min–1 pentru restul segmentului. |
(c) |
Ordinea descrisă la (a) și (b) se repetă de două ori. |
(d) |
La încheierea celui de-al treilea pas de sarcină, motorul se reglează la turația motorului B și 10 % din sarcină în primele 20 ± 2 s. |
(e) |
Ordinea de la (a) la (c) se rulează cu motorul funcționând la turația B. |
(f) |
La încheierea celui de-al treilea pas de sarcină, motorul se reglează la turația C și la 10 % din sarcină în limita a 20 ± 2 s. |
(g) |
Ordinea de la (a) la (c) se rulează cu motorul funcționând la turația C. |
(h) |
La încheierea celui de-al treilea pas de sarcină, motorul se reglează la turația motorului selectată și la orice sarcină peste 10 % în cadrul a 20 ± 2 s. |
(i) |
Ordinea de la (a) la (c) se rulează cu motorul funcționând la turația selectată. |
3.4. Validarea ciclului
Abaterile relative standard ale valorilor medii de fum la fiecare dintre vitezele de testare (SVA, SVB, SVC, calculate în conformitate cu punctul 6.3.3 din prezentul apendice de la cei trei pași de sarcină succesivi la fiecare dintre vitezele de testare) este mai mică de 15 % din valoarea medie sau 10 % din valoarea limită indicată în tabelul I din regulament, luându-se în calcul valoarea cea mai mare. În cazul în care diferența este mai mare, ordinea se repetă până când trei pași succesivi de sarcină întrunesc criteriul de validare.
3.5. Reverificarea opacimetrului
Valoarea abaterii zero a opacimetrului după testare nu poate depăși ± 5,0 % din valoarea limită indicată în tabelul 1 din regulament.
4. CALCULUL EMISIILOR GAZOASE
4.1. Evaluarea datelor
Pentru a evalua emisiile gazoase, se calculează media înregistrărilor grafice pentru ultimele 30 de secunde din fiecare mod și concentrațiile medii (conc) de HC, CO și NOx pe parcursul fiecărui mod se determină din media citirilor graficului și din datele de calibrare corespunzătoare. Se poate utiliza un tip diferit de înregistrare în cazul în care aceasta asigură o colectare echivalentă de date.
Pentru verificarea NOx în cadrul zonei de control, cerințele anterioare se aplică exclusiv în cazul NOx.
Debitul gazului de evacuare GEXHW sau debitul gazului de evacuare diluat GTOTW, în cazul în care este folosit opțional, se determină în conformitate cu anexa 4 apendicele 4 punctul 2.3.
4.2. Corecția uscat/umed
Concentrația măsurată se convertește la o bază umedă în conformitate cu următoarele formule, în cazul în care nu s-a măsurat deja pe o bază umedă.
Pentru gazul de evacuare brut:
și
Pentru gazul de evacuare diluat:
sau
Pentru aerul de diluție |
Pentru aerul de admisie (în cazul în care este diferit de aerul de diluție) |
|
|
|
|
|
|
Unde:
Ha, Hd |
= |
g apă per kg de aer uscat |
Rd, Ra |
= |
umiditate relativă a aerului de diluție/aerului de admisie, în % |
pd, pa |
= |
presiunea vaporilor de saturație ai aerului de diluție/aerului de admisie, în kPa |
pB |
= |
presiunea barometrică totală, în kPa |
4.3. Corecția NOX pentru umiditate și temperatură
Întrucât emisiile de NOx depind de condițiile aerului ambiental, concentrația de NOX trebuie ajustată în funcție de temperatura și condițiile de umiditate ale aerului ambiental, cu factorii obținuți prin următoarea formulă:
unde:
A |
= |
0,309 GFUEL/GAIRD – 0,0266 |
B |
= |
– 0,209 GFUEL/GAIRD + 0,00954 |
Ta |
= |
temperatura aerului, în K |
Ha |
= |
umiditatea aerului de admisie, în g de apă la un kg de aer uscat unde: ![]() |
Ra |
= |
umiditatea relativă a aerului de admisie, în % |
pa |
= |
presiunea vaporilor de saturație ai aerului proaspăt, în kPa |
pB |
= |
presiunea barometrică totală, în kPa |
4.4. Calcularea ratelor de debit masic al emisiei
Ratele de debit masic al emisiei (g/h) pentru fiecare mod se calculează după cum urmează, densitatea gazelor de evacuare fiind 1,293 kg/m3 la 273 K (0 °C) și 101,3 kPa:
(1) |
|
(2) |
|
(3) |
|
unde NOx conc, COx conc, HCconc (2) sunt concentrațiile medii (ppm) din gazul de evacuare brut, conform modului de determinare de la punctul 4.1.
În cazul în care, opțional, emisiile gazoase se determină cu un sistem de diluție a debitului total, se aplică formulele de mai jos:
(1) |
|
(2) |
|
(3) |
|
unde NOx conc, COconc, HCconc (2) sunt concentrațiile medii de fond corectate (ppm) ale fiecărui mod din gazul de evacuare diluat, conform determinării de la anexa 4 apendicele 2 punctul 4.3.1.1.
4.5. Calcularea emisiilor specifice
Emisiile (g/kWh) se calculează pentru toate componentele individuale după cum urmează:
Factorii de ponderare (WF) folosiți în formulele de mai sus se determină în conformitate cu punctul 2.7.1.
4.6. Calcularea valorilor zonei de control
Pentru cele trei puncte de control selectate în conformitate cu punctul 2.7.6, emisia de NOx se măsoară și se calculează în conformitate cu punctul 4.6.1 și se determină, de asemenea, prin interpolare de la modurile ciclului de test cele mai apropiate de punctul de control respectiv, în conformitate cu punctul 4.6.2. Valorile măsurate sunt ulterior comparate cu valorile interpolate, în conformitate cu punctul 4.6.3.
4.6.1. Calcularea emisiilor specifice
Emisia de NOx pentru fiecare dintre punctele de control (Z) se calculează după cum urmează:
4.6.2. Determinarea valorii de emisie a ciclului de testare
Emisia de NOx a fiecărui punct de control trebuie interpolată din cele mai apropiate patru moduri ale ciclului de testare care cuprind punctul de control Z selectat, în conformitate cu figura 4. Pentru respectivele moduri (R, S, T, U), se aplică următoarele definiții:
Emisia de NOx a punctului de control selectat Z se calculează după cum urmează:
și
unde:
ER, ES, ET, EU |
= |
emisii de NOx specifice ale modurilor de cuprindere calculate în conformitate cu punctul 4.6.1 |
MR, MS, MT, MU |
= |
cuplul motor pentru modurile de cuprindere |
4.6.3. Compararea valorilor emisiei de NOX
Emisia specifică de NOX a punctului de control Z (NOx,Z) se compară cu valoarea interpolată (EZ) după cum urmează:
5. CALCULAREA EMISIILOR DE PARTICULE
5.1. Evaluarea datelor
În vederea evaluării particulelor, masele totale eșantionate (MSAM,i) prin filtre se înregistrează pentru fiecare mod.
Filtrele trebuie readuse în camera de cântărire și se condiționează cel puțin o oră, dar nu mai mult de 80 de ore, iar apoi se cântăresc. Greutatea brută a filtrelor se înregistrează și se scade greutatea tarelor (a se vedea punctul 1 din prezentul apendice). Masa particulelor Mf este suma maselor de particule colectate pe filtrul primar și pe filtrul secundar.
În cazul în care se aplică corecția de fond, se înregistrează masa aerului de diluție (MDIL) prin filtre și masa particulelor (Md). În cazul în care se face mai mult de o măsurătoare, se calculează coeficientul Md/MDIL pentru fiecare dintre măsurători, iar pe baza valorilor se calculează media.
5.2. Sistemul de diluție parțială a debitelor
Rezultatele finale raportate ale emisiilor de particule se determină parcurgând următorii pași. Întrucât se pot utiliza diverse tipuri de control al ratei de diluție, se aplică diferite metode de calcul pentru GEDFW. Toate calculele trebuie să se bazeze pe valorile medii ale modurilor individuale din timpul perioadei de eșantionare.
5.2.1. Sisteme izocinetice
unde r corespunde raportului zonelor de intersecție dintre eșantionul izocinetic și țeava de evacuare:
5.2.2. Sisteme cu măsurare a concentrației de CO2 și NOx
unde:
concE |
= |
concentrația umedă a gazului trasor în gazul de evacuare brut |
concD |
= |
concentrația umedă a gazului trasor în gazul de evacuare diluat |
concA |
= |
concentrația umedă a gazului trasor în aerul de diluție |
Concentrațiile măsurate pe o bază uscată se convertesc la o bază umedă în conformitate cu punctul 4.2 din prezentul apendice.
5.2.3. Sisteme cu metoda măsurării CO2 și a balanței de carbon (3)
unde:
CO2D |
= |
concentrația de CO2 în gazul de evacuare diluat |
CO2A |
= |
concentrația de CO2 în aerul de diluție |
(concentrații date în % de volum pe bază umedă)
Prezenta ecuație se bazează pe ipoteza balanței de carbon (atomii de carbon cu care se alimentează motorul sunt emiși sub formă de CO2 și determinați urmând pașii de mai jos:
și:
5.2.4. Sisteme de măsurare a debitului
5.3. Sistem de diluție totală a debitului
Rezultatele reportate la testul de emisie de particule se determină respectând următorii pași. Toate calculele se bazează pe valori medii ale modurilor individuale pe parcursul perioadei de eșantionare.
5.4. Calcularea ratei debitului masei de particule
Debitul masei de particule se calculează după cum urmează:
unde
i = 1,…n
se determină pe parcursul ciclului de testare prin însumarea valorilor medii ale modurilor individuale pe parcursul perioadei de eșantionare.
La rata debitului masei de particule se poate aplica o corecție de fond după cum urmează:
În cazul în care se efectuează mai mult de o măsurătoare, (Md/MDIL) se înlocuiește cu valoarea medie a (Md/MDIL)
pentru modurile individuale
sau
pentru modurile individuale.
5.5. Calcularea emisiilor specifice
Emisia de particule se calculează după următoarea metodă:
5.6. Factorul de ponderare efectivă
Factorul de ponderare efectivă WFE,i pentru fiecare mod se calculează după următoarea metodă:
Valoarea factorilor de ponderare efectivă se situează în limita a ± 0,003 (± 0,005 pentru mers în gol) din factorii de ponderare enumerați la punctul 2.7.1.
6. CALCULAREA VALORILOR FUMULUI
6.1. Algoritmul Bessel
Algoritmul Bessel se utilizează pentru a calcula valorile medii la 1 s din citirile instantanee de fum, convertite în conformitate cu punctul 6.3.1. Algoritmul emulează un filtru secundar cu permisivitate scăzută, iar utilizarea sa necesită calculări repetate pentru a determina coeficienții. Acești coeficienți depind de timpul de reacție al sistemului de opacimetru și de rata de eșantionare. Astfel, punctul 6.1.1 trebuie repetat în cazul în care se modifică timpul de reacție al sistemului și/sau rata de eșantionare.
6.1.1. Calcularea timpului de reacție al filtrului și al constantelor Bessel
Timpul necesar de reacție Bessel (tf) depinde de timpii de reacție fizic și electric ai sistemului de opacimetru, în conformitate cu anexa 4, apendicele 4 punctul 5.2.4 și se calculează prin următoarea ecuație:
unde:
tp |
= |
timpul de reacție fizică, în s |
te |
= |
timpul de reacție electrică, în s |
Calculele pentru estimarea frecvenței de deconectare (fc) a filtrului se bazează pe un semnal de intrare progresiv de la 0 la 1 în ≤ 0,01s (a se vedea anexa 8). Timpul de reacție este definit ca fiind timpul dintre momentul în care semnalul de ieșire Bessel atinge 10 % (t10) și momentul în care acesta atinge 90 % (t90) din această funcție progresivă. Aceasta trebuie obținută prin repetarea funcției fc până la momentul în care t90 – t10 ≈ tf. Prima repetare a fc este dată de următoarea formulă:
Constantele Bessel E și K se calculează cu ajutorul următoarelor ecuații:
unde:
D |
= |
0,618034 |
Δt |
= |
1 / rata de eșantionare |
Ω |
= |
1 / [tan(π × Δt × fc] |
6.1.2. Calcularea algoritmului Bessel
Utilizând valorile lui E și K, reacția Bessel medie la 1 s la un semnal de intrare progresiv S1 se calculează după cum urmează:
unde:
Timpii t10 și t90 se interpolează. Diferența în timp dintre t90 și t10 definește timpul de reacție tf pentru valoarea respectivă a lui fc. În cazul în care timpul de reacție nu este suficient de apropiat de timpul de reacție necesar, se repetă până când timpul de reacție real este în limita a 1 % din timpul de reacție necesar, după cum urmează:
6.2. Evaluarea datelor
Măsurarea valorilor pentru fum se eșantionează cu o rată minimă de 20 Hz.
6.3. Determinarea fumului
6.3.1. Conversia datelor
întrucât unitatea de măsură de bază a tuturor opacimetrelor este factorul de transmisie, valorile pentru fum se convertesc din transmitanță (τ) în coeficientul de absorbție a luminii (k) după cum urmează:
și
unde:
k |
= |
coeficientul de absorbție a luminii, în m–1 |
LA |
= |
lungimea undei optice efective, indicată de constructorul instrumentului, în m |
N |
= |
opacitate, în % |
τ |
= |
transmitanță, în % |
Conversia se aplică înainte de orice procesare suplimentară a datelor.
6.3.2. Calcularea fumului prin algoritmul de medie Bessel
Frecvența de deconectare fc este cea care produce timpul necesar de reacție a filtrului tf. Odată ce această frecvență a fost determinată prin procesul iterativ de la punctul 6.1.1, se calculează constantele adecvate E și K din algoritmul Bessel. Algoritmul Bessel se aplică ulterior urmelor de fum instantanee (valoare-k), în conformitate cu descrierea de la punctul 6.1.2:
Algoritmul Bessel este recursiv prin natura sa. Astfel, sunt necesare valori inițiale ale semnalului de intrare Si–1 și Si–2 și valori inițiale ale semnalului de ieșire Yi–1 și Yi–2 pentru a putea iniția algoritmul. Se poate pleca de la ipoteza că acestea sunt egale cu zero.
Pentru fiecare pas de sarcină al celor trei turații A, B și C, valoarea maximă la 1 s a Ymax se selectează din valorile individuale Yi ale fiecărei urme de fum.
6.3.3. Rezultate finale
Valorile medii de fum (SV) din fiecare ciclu (viteze de testare) se calculează după cum urmează:
Pentru turația de testare A:
Pentru turația de testare B:
Pentru turația de testare C:
unde:
Ymax1, Ymax2, Ymax3 |
= |
cea mai mare valoare a fumului din media Bessel la 1 s din fiecare din cele trei faze de sarcină |
Valoarea finală se calculează după cum urmează:
(1) Punctele statistice trebuie să fie alese în conformitate cu metodele statistice aprobate de randomizare.
(2) Bazat pe un echivalent C1.
(3) Valoarea nu este valabilă decât pentru carburantul de referință menționat în regulament.
ANEXA 4
Apendicele 2
CICLUL DE TESTARE ETC
1. PROCEDURA DE CARTOGRAFIERE A MOTORULUI
1.1. Determinarea intervalului de turații pentru cartografiere
Pentru generarea testului ETC în celula de testare motorul trebuie cartografiat înainte de ciclul de testare, cu scopul de a determina turația față de curba cuplului. Turația minimă și maximă de cartografiere se determină astfel:
Turația minimă de cartografiere |
= |
turația la mers în gol |
Turația maximă de cartografiere |
= |
nhi × 1,02 sau turația la care cuplul la sarcină completă scade la zero, se ia în considerare acea valoare dintre cele două care este mai mică. |
1.2. Realizarea hărții de putere a motorului
Se încălzește motorul la puterea maximă cu scopul de a stabiliza parametrii motorului în conformitate cu recomandările constructorului și cu cele mai bune practici inginerești. În momentul în care motorul a fost stabilizat se realizează harta motorului astfel:
Se descarcă motorul și se operează la mers în gol.
Se operează motorul la poziția de sarcină completă a pompei de injecție la turația minimă de cartografiere.
Se crește turația motorului la o rată medie de 8 ± 1 min–1/s de la turația minimă la turația maximă de cartografiere. Turația motorului și punctele de cuplu se înregistrează la o rată eșantion de cel puțin un punct pe secundă.
1.3. Generarea curbei de cartografiere
Toate punctele de date înregistrate la punctul 1.2 se leagă folosind interpolarea liniară între puncte. Curba cuplului rezultată este curba de cartografiere și se va folosi pentru conversia valorilor normalizate ale cuplului la ciclul motorului în valori de cuplu reale pentru ciclul de testare, în conformitate cu descrierea de la punctul 2.
1.4. Cartografiere alternativă
În cazul în care un constructor consideră că tehnicile de cartografiere descrise anterior sunt nesigure sau nereprezentative pentru un anumit motor, se pot folosi tehnici de cartografiere alternative. Aceste tehnici alternative trebuie să satisfacă intenția procedurilor specificate de cartografiere de a determina cuplul maxim disponibil la toate turațiile motorului obținute în cadrul ciclurilor de testare. Abaterile de la tehnicile de cartografiere specificate în prezenta secțiune din motive de securitate sau de reprezentativitate se aprobă de către serviciul tehnic împreună cu justificarea utilizării acestora. Cu toate acestea, în nici un caz nu se vor folosi schimbări continue în scădere ale turației motorului pentru motoarele cu regulator sau cu turbocompresor.
1.5. Replicarea testelor
Motorul nu trebuie cartografiat în mod obligatoriu înainte de fiecare ciclu de testare. Motorul se recartografiază înaintea unui ciclu de testare în cazul în care:
— |
a trecut o perioadă nerezonabilă de timp de la ultima cartografiere – acest lucru se determină prin evaluarea de către un inginer sau |
— |
au fost efectuate modificări fizice sau recalibrări care ar putea afecta performanța motorului. |
2. GENERAREA CICLULUI DE TESTARE DE REFERINȚĂ
Ciclul de testare tranzitoriu este descris la apendicele 3 la prezenta anexă. Valorile normalizate pentru cuplu și turație se înlocuiesc cu valorile reale, după cum urmează, rezultând ciclul de referință.
2.1. Turația reală
Turația se denormalizează folosind următoarea ecuație:0
Turația de referință (nref) reprezintă 100 % din valorile turației specificate în programul dinamometrului motorului de la apendicele 3. Se definește după cum urmează (a se vedea figura 1 din regulament):
unde nhi și nlo sunt fie specificate în conformitate cu punctul 2 din regulament, fie determinate în conformitate cu anexa 4 apendicele 1 punctul 1.1.
2.2. Cuplul real
Cuplul este normalizat la cuplul maxim la turația respectivă. Valorile de cuplu ale ciclului de referință se denormalizează, utilizându-se curba de cartografiere determinată în conformitate cu punctul 1.3, după cum urmează:
pentru turația reală respectivă determinată în conformitate cu punctul 2.1
Valorile negative ale cuplului pentru punctele motrice („m”) vor primi, în scopul generării ciclului de referință, valori denormalizate determinate prin una dintre următoarele metode:
— |
valori negative pentru 40 % din cuplul pozitiv existent la punctele de turație asociate; |
— |
cartografierea cuplului negativ necesară punerii în mișcare a motorului pentru turația de cartografiere de la minim la maxim; |
— |
determinarea cuplului negativ necesar punerii în mișcare a motorului la turațiile la mers în gol sau de referință și interpolarea între cele două puncte. |
2.3. Exemplu de procedură de denormalizare:
Ca exemplu, se denormalizează următorul punct de testare:
% turație |
= |
43 |
% cuplu |
= |
82 |
Date fiind următoarele valori:
Turația de referință |
= |
2 200 min–1 |
Turația la mers în gol |
= |
600 min–1 |
rezultă
turația reală |
= |
|
cuplul real |
= |
|
unde cuplul maxim observat din curba de cartografiere la 1 288 min–1 este de 700 Nm.
3. RULAREA TESTULUI DE EMISIE
La cererea constructorului, se rulează un test de încercare cu scopul de a condiționa motorul și sistemul de evacuare înainte de începerea ciclului de măsurare.
Motoarele alimentate cu GPL și gaz natural se rodează utilizând testul ETC. Motorul trebuie să ruleze cu un minim de două cicluri ETC și până la momentul în care emisiile de CO măsurate la un ciclu ETC nu depășesc cu mai mult de 10 % emisia de CO măsurată la ciclul ETC anterior.
3.1. Pregătirea filtrelor de eșantionare (numai pentru motoarele diesel)
Cu cel puțin o oră înainte de test, fiecare filtru (pereche) este introdus (introdusă) într-o capsulă Petri închisă, dar nesigilată, și plasat (plasată) într-o cameră de cântărire pentru stabilizare. La sfârșitul perioadei de stabilizare, fiecare filtru (pereche) este cântărit (cântărită), iar tara înregistrată. Apoi, filtrul (perechea) este pus (pusă) într-o capsulă Petri închisă sau într-un suport de filtru sigilat, până la testare. În cazul în care filtrul (perechea) nu este folosit (folosită) într-un interval de opt ore după îndepărtarea din camera de cântărire, trebuie condiționat (condiționată) și recântărit (recântărită) înainte de utilizare.
3.2. Instalarea aparaturii de măsurare
Instrumentarul, precum și sondele de eșantionare, trebuie instalate conform cerințelor. Când se folosește un sistem de diluție totală a debitului pentru gazul de evacuare diluat, se conectează o conductă de legătură la sistem.
3.3. Pornirea sistemului de diluție și a motorului
Sistemul de diluție și motorul se pornesc și se încălzesc până ce toate temperaturile și presiunile sunt stabilizate la puterea maximă, în conformitate cu recomandarea constructorului și cu bunele practici inginerești.
3.4. Pornirea sistemului de eșantionare a particulelor (dacă este cazul)
Sistemul de eșantionare a particulelor se pornește și rulează deviat. Nivelul de particule de fond al aerului de diluție se poate determina prin trecerea aerului de diluție prin filtrele de particule. În cazul în care se folosește aer de diluție filtrat, o măsurare se poate face înainte și după testare. În cazul în care aerul de diluție nu este filtrat, se pot face măsurători la începutul și la sfârșitul ciclului, iar valorile pot fi supuse unui algoritm de obținere a mediei.
3.5. Reglarea sistemului de diluție a debitului total
Debitul total al gazului de evacuare se reglează pentru a elimina condensarea de apă din sistem și pentru a obține o temperatură maximă la suprafața filtrului de 325 K (52 °C) sau mai mică (a se vedea anexa 4 apendicele 6 punctul 2.3.1, DT).
3.6. Verificarea analizorilor
Analizorii de emisie trebuie aduși la zero și etalonați. În cazul în care se utilizează saci de eșantionare, aceștia trebuie goliți.
3.7. Procedura de pornire a motorului
Motorul stabilizat se pornește folosindu-se fie un motor de pornire de serie, fie un dinamometru, în conformitate cu procedura de pornire recomandată de constructor și explicată în manualul utilizatorului. Opțional, testul poate porni direct din faza de precondiționare a motorului, fără oprirea motorului, în momentul în care motorul a atins viteza de mers în gol.
3.8. Ciclul de testare
3.8.1. Secvența de testare
În cazul în care motorul a atins turația de mers în gol, se pornește secvența de testare. Testul se rulează în conformitate cu ciclul de referință stabilit la punctul 2 din prezentul apendice. Turația motorului și punctele de comandă a cuplului se eliberează la 5 Hz (se recomandă 10 Hz) sau mai mult. Viteza de reacție a motorului și cuplul se înregistrează cel puțin o dată pe secundă în timpul ciclului de testare, iar semnalele se pot filtra electronic.
3.8.2. Reacția analizorului
În cazul în care ciclul se pornește direct din precondiționare, echipamentul de măsurare trebuie pornit simultan cu motorul sau cu secvența de testare:
— |
se pornește colectarea sau analizarea aerului de diluție; |
— |
se pornește colectarea sau analizarea gazului de evacuare diluat; |
— |
se pornește măsurarea cantității de gaz de evacuare diluat (CVS) și temperaturile și presiunile necesare; |
— |
se pornește înregistrarea datelor de reacție privind viteza și cuplul dinamometrului. |
HC și NOx se măsoară în mod continuu în tunelul de diluție cu o frecvență de 2 Hz. Concentrațiile medii se determină prin integrarea semnalelor analizorului pe parcursul ciclului de testare. Timpul de reacție a sistemului nu poate fi mai mare de 20 s și trebuie coordonat cu fluctuațiile de debit ale CVS și timpul de eșantionare/durata ciclului de testare, în cazul în care este necesar. CO, CO2, NMHC și CH4 se determină prin integrarea sau prin analizarea concentrațiilor din sac, colectate în timpul ciclului. Concentrațiile de gaze poluante din aerul de diluție se determină prin integrare sau prin colectarea în sacul secundar. Toate celelalte valori se înregistrează cu minimum o măsurătoare pe secundă (1 Hz).
3.8.3. Eșantionarea particulelor (dacă este cazul)
La pornirea motorului sau a secvenței de testare, în cazul în care ciclul este pornit direct din timpul precondiționării, sistemul de eșantionare a particulelor este comutat de pe poziția de deviere pe poziția de colectare a particulelor.
În cazul în care nu se utilizează nici o metodă de compensare a debitului, pompa/pompele de eșantioane se reglează astfel încât rata debitului prin sonda de eșantionare sau prin tubul de transfer să se mențină la o valoare în limita a ± 5 % din rata debitului stabilită. În cazul în care se utilizează compensarea debitului (respectiv controlul proporțional al debitului de eșantionare), trebuie să se demonstreze că rata debitului prin tunelul principal nu se schimbă cu mai mult de ± 5 % din valoarea sa stabilită (cu excepția eșantionării în primele 10 secunde).
Notă: Pentru operațiunea de diluție dublă, debitul de eșantionare este diferența netă între rata debitului prin filtrele de eșantionare și rata debitului diluției secundare.
Temperatura medie și presiunea la contorul/contoarele de gaz sau la intrarea în instrumentele de debit. În cazul în care rata debitului stabilită nu se poate menține în decursul unui ciclu complet (în limita a ± 5 %) din cauza depunerii unei cantități prea mari de particule pe filtru, testul se anulează. Testul se rulează din nou folosind o rată de debit mai mică și/sau un filtru de diametru mai mare.
3.8.4. Oprirea motorului
În cazul în care motorul se oprește în orice moment în timpul ciclului de testare, motorul trebuie precondiționat și repornit, iar testul se repetă. În cazul în care apare o defecțiune în oricare dintre echipamentele de testare necesare în timpul ciclului de testare, testul se anulează.
3.8.5. Operații după testare
La încheierea testului, măsurarea volumului gazului de evacuare diluat, debitul de gaz în sacii colectori și pompa de eșantionare a particulelor se opresc. Pentru un sistem de realizare integrator, eșantionarea continuă până la expirarea timpilor de reacție ai sistemului.
Concentrațiile sacilor colectori, în cazul în care sunt folosite, se analizează cât mai curând posibil, dar, în orice caz, nu mai târziu de 20 de minute după încheierea ciclului de testare.
După testul de emisie, se introduce un gaz neutru, iar același gaz de control se utilizează pentru reverificarea analizorilor. Testul este considerat acceptabil în cazul în care diferența dintre rezultatele înainte de testare și posttestare este mai mică de 2 % din valoarea gazului etalon.
Numai în cazul motoarelor diesel, filtrele de particule trebuie readuse în camera de cântărire după nu mai târziu de o oră de la încheierea testului și se condiționează într-o capsulă Petri închisă, dar nesigilată, timp de cel puțin o oră, însă nu mai mult de 80 de ore înainte de cântărire.
3.9. Verificarea testului rulat
3.9.1. Deplasarea datelor
Cu scopul de a minimiza efectul de exagerare al perioadei de întârziere dintre valorile ciclului de referință și de reacție, întreaga viteză a motorului și semnalul de reacție al cuplului pot fi avansate sau întârziate în timp în ceea ce privește viteza de referință și secvența cuplului. În cazul în care semnalele de reacție sunt deplasate, atât turația, cât și cuplul trebuie deplasate cu aceeași valoare în aceeași direcție.
3.9.2. Calcularea efortului ciclului
Efortul real de ciclu Wact (kWh) se calculează folosind fiecare pereche de turație de reacție și valori ale cuplului înregistrate. Aceasta se va realiza după apariția oricărei deplasări a datelor de reacție, în cazul în care această opțiune a fost selectată. Efortul de ciclu real Wact este folosit cu scopul comparării față de efortul ciclului de referință Wref și pentru calcularea emisiilor specifice frânării (a se vedea punctele 4.4 și 5.2). Aceeași metodologie se folosește pentru integrarea atât a puterii de referință, cât și a puterii reale a motorului. În cazul în care valorile urmează să fie determinate între referințe adiacente sau între valori măsurate adiacente, se va folosi interpolarea liniară.
La integrarea referinței și a efortului real de ciclu, toate valorile negative ale cuplului se setează la zero și se includ. În cazul în care se folosește integrarea la o frecvență mai mică de 5 Hertz și în cazul în care, pe parcursul unui anumit segment de timp, valoarea cuplului se schimbă de la pozitiv la negativ sau de la negativ la pozitiv, porțiunea negativă se calculează și se setează la zero. Porțiunea negativă se include în valoarea integrată.
Wact se situează în intervalul –15 % și + 5 % din Wref.
3.9.3. Statisticile de validare ale ciclului de testare
Regresiile lineare ale valorilor de reacție asupra valorilor de referință se folosesc pentru turație, cuplu și putere. Acest lucru se realizează după orice deplasare a datelor de reacție, în cazul în care s-a selectat această opțiune. Se folosește metoda celui mai mic pătrat, ecuația cea mai potrivită având forma:
y = mx + b
unde:
y |
= |
valoarea (reală) de feedback a vitezei (min–1), a cuplului (Nm) sau a puterii (kW) |
m |
= |
curba liniei de regresie |
x |
= |
valoarea de referință a vitezei (min–1), a cuplului (Nm) sau a puterii (kW) |
b |
= |
intercepția y a liniei de regresie |
Estimarea de eroare standard (SE) a lui y asupra lui x și coeficientul de determinare (r2) se calculează pentru fiecare linie de regresie.
Se recomandă ca această analiză să se facă la 1 Hertz. Toate valorile de referință negative ale cuplului și valorile de reacție asociate se elimină din calcularea cuplului ciclului și din statisticile de validare a puterii. Pentru ca un test să fie considerat valabil, trebuie întrunite criteriile din tabelul 6.
Tabelul 6
Toleranțele liniei de regresie
|
Turația |
Cuplul |
Puterea |
Eroarea standard a estimării (SE) lui Y asupra X |
max 100 min–1 |
max 13 % (15 %)* din cuplul maxim al motorului la cartografiere |
max 8 % (15 %) din puterea maximă a motorului la cartografiere |
Panta liniei de regresie, m |
0,95 la 1,03 |
0,83-1,03 |
0,89-1,03 |
|
|
(0,83-1,03) |
|
Coeficientul de determinare, r2 |
min 0,9700 |
min 0,8800 |
min 0,9100 |
(min 0,9500) |
(min 0,7500) |
(min 0,7500) |
|
interceptarea Y a liniei de regresie, b |
±50 min –1 |
±20 Nm sau ±2 % (± 20 Nm sau ± 3 %) din cuplul maxim – se folosește valoarea cea mai mare |
±4 kW sau ±2 % (±4 kW sau ± 3 %) din puterea maximă – se folosește valoarea cea mai mare |
Până la 1 octombrie 2005, valorile indicate în paranteză se pot folosi pentru testul de omologare al motoarelor alimentate cu gaz.
Tabelul 7
Permiterea eliminării de puncte din analiza de regresie
Condiții |
Puncte de eliminat |
Sarcina completă și reacția cuplului ≠ referința cuplului |
Cuplul și/sau puterea |
Fără sarcină, nu este un punct de mers în gol, iar reacția cuplului > referința cuplului |
Cuplul și/sau puterea |
Fără sarcină/supapă de reglare închisă, punct la mers în gol și turația > turația de referință la mers în gol |
Turația și/sau puterea |
4. CALCULAREA GAZELOR POLUANTE
4.1. Determinarea debitului de gaz de evacuare diluat
Debitul total de gaz de evacuare diluat pe parcursul ciclului (kg/test) se calculează din valorile măsurate pe parcursul ciclului și datele de calibrare corespunzătoare ale dispozitivului de măsurare a debitului (V0 pentru PDP sau Kv pentru CFV, în conformitate cu anexa 4 apendicele 5 punctul 2). Se aplică următoarele formule, în cazul în care temperatura gazelor de evacuare diluate este menținută constantă de-a lungul ciclului folosind un schimbător de căldură (±6 K pentru un PDP-CVS, ±11 K pentru un CFV-CVS, a se vedea anexa 4 apendicele 6 punctul 2.3).
Pentru sistemul PDP-CVS:
unde:
MTOTW |
= |
masa de gaz de evacuare diluat pe o bază umedă în decursul ciclului, în kg |
V0 |
= |
volumul gazului pompat la fiecare rotație în condiții de testare, m3/rev |
Np |
= |
numărul total de rotații ale pompei per test |
pB |
= |
presiunea atmosferică în celula de testare, kPa |
p1 |
= |
scăderea presiunii sub nivelul presiunii atmosferice la intrarea în pompă, kPa |
T |
= |
temperatura medie a gazului de evacuare diluat la intrarea în pompă pe parcursul ciclului, K |
Pentru sistemul CFV-CVS:
unde
MTOTW |
= |
masa gazului de evacuare diluat pe o bază umedă pe parcursul ciclului, în kg |
T |
= |
durata ciclului, în s |
Kv |
= |
coeficientul de calibrare al debitului critic Venturi pentru condiții standard |
pA |
= |
presiunea absolută la intrarea în tubul Venturi, în kPa |
T |
= |
temperatura absolută la intrarea în tubul Venturi, în K |
În cazul în care se utilizează un sistem cu compensare a debitului (adică fără schimbător de căldură), emisiile de masă instantanee se vor calcula și integra pe parcursul ciclului. În acest caz, masa instantanee a gazului de evacuare diluat se va calcula după cum urmează:
Pentru sistemul PDP-CVS:
unde:
MTOTW,i |
= |
masa instantanee a gazului de evacuare diluat pe o bază umedă, în kg |
NP,i |
= |
revoluții totale ale pompei pe interval de timp |
Pentru sistemul CFV-CVS:
unde:
MTOTW,i |
= |
masa instantanee a gazului de evacuare diluat pe o bază umedă, în kg |
Δti |
= |
intervalul de timp, în s |
În cazul în care masa totală eșantionată de particule (MSAM) și gaze poluante depășește 0,5 % din totalul debitului CVS (MTOTW), debitul CVS se corectează pentru MSAM sau debitul eșantionului de particule revine la CVS înainte de dispozitivul de măsurare a debitului (PDP sau CFV).
4.2. Corecția pentru umiditate a NOx
întrucât emisia de NOx depinde de condițiile de aer ambiental, concentrația de NOx se corectează în funcție de umiditatea aerului ambiental cu factorii obținuți prin următoarele formule:
(a) |
pentru motoarele diesel ![]() |
(b) |
pentru motoarele alimentate cu gaz: ![]() unde:
în care: ![]()
|
4.3. Calcularea debitului masic al emisiilor
4.3.1. Sisteme cu un debit masic constant
Pentru sistemele cu schimbător de căldură, masa poluanților (g/test) se determină din următoarele formule:
(1) |
NOx mass |
= 0,001587 · NOx conc · KH,D · MTOTW |
(motoare diesel) |
(2) |
NOx mass |
= 0,001587 · NOx conc · KH,G · MTOTW |
(motoare cu gaz) |
(3) |
COmass |
= 0,000966 · COconc · MTOTW |
|
(4) |
HCmass |
= 0,000479 · HCconc · MTOTW′ |
(motoare diesel) |
(5) |
HCmass |
= 0,000502 · HCconc · MTOTW′ |
(motoarele cu GPL) |
(6) |
HCmass |
= 0,000552 · HCconc · MTOTW′ |
(motoare alimentate cu gaz natural) |
(7) |
NMHCmass |
= 0,000479 · NMHCconc · MTOTW′ |
(motoare diesel) |
(8) |
NMHCmass |
= 0,000502 · NMHCconc · MTOTW′ |
(motoarele cu GPL) |
(9) |
NMHCmass |
= 0,000516 · NMHCconc · MTOTW′ |
(motoarele alimentate cu gaz natural) |
(10) |
CH4 mass |
= 0,000552 · CH4 conc · MTOTW |
(motoarele alimentate cu gaz natural) |
unde:
NOx conc, COconc, HCconc (1), NMHCconc, CH4 conc = concentrațiile medii de fond corectate pe parcursul ciclului rezultate din integrare (obligatoriu pentru NOx și HC) sau măsurare cu sac, în ppm
MTOTW |
= |
masa totală de gaz de evacuare diluat pe parcursul ciclului, determinat în conformitate cu punctul 4.1, în kg |
KH,D |
= |
factorul de corecție a umidității pentru motoarele diesel, determinat în conformitate cu punctul 4.2 |
KH,G |
= |
factorul de corecție a umidității pentru motoarele cu gaz, determinat în conformitate cu punctul 4.2 |
Concentrațiile măsurate pe o bază uscată se convertesc la o bază umedă în conformitate cu anexa 4 apendicele 1 punctul 4.2.
Determinarea NMHCconc și CH4conc depinde de metoda utilizată (a se vedea anexa 4 apendicele 4 punctul 3.3.4). Ambele concentrații trebuie determinate după cum urmează, unde CH4 se scade din concentrația de HC pentru determinarea lui NMHCconc:
(a) |
metoda GC ![]() ![]() |
(b) |
metoda NMC ![]() ![]() unde:
|
4.3.1.1. Determinarea concentrațiilor corectate de fond
Concentrația medie de fond a gazelor poluante în aerul de diluție se scade din concentrațiile măsurate pentru a obține concentrațiile nete de poluanți. Valorile medii ale concentrațiilor de fond se pot determina prin metoda sacului de eșantionare sau prin măsurarea continuă cu integrare. Se utilizează următoarea formulă:
unde:
conc |
= |
concentrația poluantului respectiv în gazul de evacuare diluat, corectat cu cantitatea din poluantul respectiv conținută în aerul de diluție, în ppm |
conce |
= |
concentrația poluantului respectiv măsurată în gazul de evacuare diluat, în ppm |
concd |
= |
concentrația poluantului respectiv măsurată în aerul de diluție, în ppm |
DF |
= |
factorul de diluție |
Factorul de diluție se calculează după cum urmează:
unde:
CO2, conce |
= |
concentrația de CO2 în gazul de evacuare diluat, în % volum |
HCconce |
= |
concentrația de HC în gazul de evacuare diluat, în ppm C1 |
COconce |
= |
concentrația de CO în gazul de evacuare diluat, în ppm |
Fs |
= |
factorul stoichiometric |
Concentrațiile măsurate pe o bază uscată se convertesc la bază umedă în conformitate cu anexa 4 apendicele 1 punctul 4.2
Factorul stoichiometric se calculează după cum urmează:
unde:
x, y |
= |
compoziția carburantului CxHy |
Alternativ, în cazul în care compoziția nu este cunoscută, se pot folosi următorii factori stoichiometrici:
Fs (diesel) = 13,4
Fs (LPG) = 11,6
Fs (NG) = 9,5
4.3.2. Sisteme cu compensare de debit
Pentru sistemele fără schimbător de căldură, masa poluanților (g/test) se determină prin calcularea emisiilor instantanee de masă și integrarea valorilor instantanee pe parcursul ciclului. De asemenea, corecția de fond se aplică direct valorii concentrației instantanee. Se utilizează următoarele formule:
(1) |
|
(2) |
|
(3) |
|
(4) |
|
(5) |
|
(6) |
|
(7) |
|
(8) |
|
(9) |
|
(10) |
|
unde:
conce |
= |
concentrația poluantului respectiv măsurată în gazul de evacuare diluat, în ppm |
concd |
= |
concentrația poluantului respectiv măsurată în aerul de diluție, în ppm |
MTOTW,i |
= |
masa instantanee a gazului de diluat (a se vedea punctul 4.1), în kg |
MTOTW |
= |
masa totală de gaz de evacuare diluat pe parcursul ciclului (a se vedea punctul 4.1), în kg |
KH,D |
= |
factorul de corecție a umidității pentru motoarele diesel, determinat în conformitate cu punctul 4.2, plecând de la media pe ciclu, de umiditate a aerului de admisie |
KH,G |
= |
factorul de corecție a umidității pentru motoarele cu gaz, determinat în conformitate cu punctul 4.2, plecând de la media pe ciclu, de umiditate a aerului de admisie |
DF |
= |
factorul de diluție determinat în conformitate cu punctul 4.3.1.1 |
4.4. Calcularea emisiilor specifice
Emisiile (g/kWh) se calculează pentru toate componentele individuale, în conformitate cu punctele 5.2.1 și 5.2.2 pentru tehnologia de motoare în cauză, în următorul mod:
|
(motoarele diesel și cu gaz) |
|
(motoarele diesel și cu gaz) |
|
(motoarele diesel și cu gaz) |
|
(motoarele diesel și cu gaz) |
|
(motoarele cu gaz natural) |
unde:
Wact |
= |
efortul real de ciclu, determinat în conformitate cu punctul 3.9.2, în kWh. |
5. CALCULAREA EMISIEI DE PARTICULE (DACĂ ESTE CAZUL)
5.1. Calcularea debitului masic
Masa de particule (g/test) se calculează după cum urmează:
unde:
Mf |
= |
masa de particule eșantionată pe parcursul ciclului, în mg |
MTOTW |
= |
masa totală de gaz de evacuare diluat pe parcursul ciclului, determinat în conformitate cu punctul 4.1, în kg |
MSAM |
= |
masa de gaz de evacuare obținută din tunelul de diluție pentru colectarea particulelor, în kg |
și:
Mf |
= |
Mf,p + Mf,b în cazul în care se cântăresc separat, în mg |
Mf,p |
= |
masa de particule colectată pe filtrul primar, în mg |
Mf,b |
= |
masa de particule colectată pe filtrul secundar, în mg |
În cazul în care se utilizează un sistem de dublă diluție, masa aerului secundar de diluție se scade din masa totală a gazului de evacuare dublu diluat eșantionat prin filtrele de particule
unde:
MTOT |
= |
masa gazului de evacuare dublu diluat prin filtrul de particule, în kg |
MSEC |
= |
masa aerului secundar de diluție, în kg |
În cazul în care nivelul de fond al particulelor din aerul de diluție se determină în conformitate cu punctul 3.4, masa de particule se poate corecta de fond. În acest caz, masa de particule (g/test) se calculează după cum urmează:
unde:
Mf, MSAM, MTOTW |
= |
a se vedea mai sus |
MDIL |
= |
masa aerului de diluție primară eșantionată prin prelevatorul de eșantioane pentru particule de fond, în kg |
Md |
= |
masa particulelor de fond colectate din aerul de diluție primară, în mg |
DF |
= |
factorul de diluție, determinat în conformitate cu punctul 4.3.1.1 |
5.2. Calcularea emisiei specifice
Emisia de particule (g/kWh) se calculează în următorul mod:
unde:
Wact |
= |
efortul real de ciclu determinat în conformitate cu punctul 3.9.2, în kWh. |
(1) Bazat pe echivalentul C1.
ANEXA 4
Apendicele 3
PROGRAMAREA DINAMOMETRULUI LEGAT LA MOTOR PENTRU TESTUL ETC
Durata |
Turația normală |
Cuplul normal |
(s) |
(%) |
(%) |
1 |
0 |
0 |
2 |
0 |
0 |
3 |
0 |
0 |
4 |
0 |
0 |
5 |
0 |
0 |
6 |
0 |
0 |
7 |
0 |
0 |
8 |
0 |
0 |
9 |
0 |
0 |
10 |
0 |
0 |
11 |
0 |
0 |
12 |
0 |
0 |
13 |
0 |
0 |
14 |
0 |
0 |
15 |
0 |
0 |
16 |
0,1 |
1,5 |
17 |
23,1 |
21,5 |
18 |
12,6 |
28,5 |
19 |
21,8 |
71 |
20 |
19,7 |
76,8 |
21 |
54,6 |
80,9 |
22 |
71,3 |
4,9 |
23 |
55,9 |
18,1 |
24 |
72 |
85,4 |
25 |
86,7 |
61,8 |
26 |
51,7 |
0 |
27 |
53,4 |
48,9 |
28 |
34,2 |
87,6 |
29 |
45,5 |
92,7 |
30 |
54,6 |
99,5 |
31 |
64,5 |
96,8 |
32 |
71,7 |
85,4 |
33 |
79,4 |
54,8 |
34 |
89,7 |
99,4 |
35 |
57,4 |
0 |
36 |
59,7 |
30,6 |
37 |
90,1 |
„m” |
38 |
82,9 |
„m” |
39 |
51,3 |
„m” |
40 |
28,5 |
„m” |
41 |
29,3 |
„m” |
42 |
26,7 |
„m” |
43 |
20,4 |
„m” |
44 |
14,1 |
0 |
45 |
6,5 |
0 |
46 |
0 |
0 |
47 |
0 |
0 |
48 |
0 |
0 |
49 |
0 |
0 |
50 |
0 |
0 |
51 |
0 |
0 |
52 |
0 |
0 |
53 |
0 |
0 |
54 |
0 |
0 |
55 |
0 |
0 |
56 |
0 |
0 |
57 |
0 |
0 |
58 |
0 |
0 |
59 |
0 |
0 |
60 |
0 |
0 |
61 |
0 |
0 |
62 |
25,5 |
11,1 |
63 |
28,5 |
20,9 |
64 |
32 |
73,9 |
65 |
4 |
82,3 |
66 |
34,5 |
80,4 |
67 |
64,1 |
86 |
68 |
58 |
0 |
69 |
50,3 |
83,4 |
70 |
66,4 |
99,1 |
71 |
81,4 |
99,6 |
72 |
88,7 |
73,4 |
73 |
52,5 |
0 |
74 |
46,4 |
58,5 |
75 |
48,6 |
90,9 |
76 |
55,2 |
99,4 |
77 |
62,3 |
99 |
78 |
68,4 |
91,5 |
79 |
74,5 |
73,7 |
80 |
38 |
0 |
81 |
41,8 |
89,6 |
82 |
47,1 |
99,2 |
83 |
52,5 |
99,8 |
84 |
56,9 |
80,8 |
85 |
58,3 |
11,8 |
86 |
56,2 |
„m” |
87 |
52 |
„m” |
88 |
43,3 |
„m” |
89 |
36,1 |
„m” |
90 |
27,6 |
„m” |
91 |
21,1 |
„m” |
92 |
8 |
0 |
93 |
0 |
0 |
94 |
0 |
0 |
95 |
0 |
0 |
96 |
0 |
0 |
97 |
0 |
0 |
98 |
0 |
0 |
99 |
0 |
0 |
100 |
0 |
0 |
101 |
0 |
0 |
102 |
0 |
0 |
103 |
0 |
0 |
104 |
0 |
0 |
105 |
0 |
0 |
106 |
0 |
0 |
107 |
0 |
0 |
108 |
11,6 |
14,8 |
109 |
0 |
0 |
110 |
27,2 |
74,8 |
111 |
17 |
76,9 |
112 |
36 |
78 |
113 |
59,7 |
86 |
114 |
80,8 |
17,9 |
115 |
49,7 |
0 |
116 |
65,6 |
86 |
117 |
78,6 |
72,2 |
118 |
64,9 |
„m” |
119 |
44,3 |
„m” |
120 |
51,4 |
83,4 |
121 |
58,1 |
97 |
122 |
69,3 |
99,3 |
123 |
72 |
20,8 |
124 |
72,1 |
„m” |
125 |
65,3 |
„m” |
126 |
64 |
„m” |
127 |
59,7 |
„m” |
128 |
52,8 |
„m” |
129 |
45,9 |
„m” |
130 |
38,7 |
„m” |
131 |
32,4 |
„m” |
132 |
27 |
„m” |
133 |
21,7 |
„m” |
134 |
19,1 |
0,4 |
135 |
34,7 |
14 |
136 |
16,4 |
48,6 |
137 |
0 |
11,2 |
138 |
1,2 |
2,1 |
139 |
30,1 |
19,3 |
140 |
30 |
73,9 |
141 |
54,4 |
74,4 |
142 |
77,2 |
55,6 |
143 |
58,1 |
0 |
144 |
45 |
82,1 |
145 |
68,7 |
98,1 |
146 |
85,7 |
67,2 |
147 |
60,2 |
0 |
148 |
59,4 |
98 |
149 |
72,7 |
99,6 |
150 |
79,9 |
45 |
151 |
44,3 |
0 |
152 |
41,5 |
84,4 |
153 |
56,2 |
98,2 |
154 |
65,7 |
99,1 |
155 |
74,4 |
84,7 |
156 |
54,4 |
0 |
157 |
47,9 |
89,7 |
158 |
54,5 |
99,5 |
159 |
62,7 |
96,8 |
160 |
62,3 |
0 |
161 |
46,2 |
54,2 |
162 |
44,3 |
83,2 |
163 |
48,2 |
13,3 |
164 |
51 |
„m” |
165 |
50 |
„m” |
166 |
49,2 |
„m” |
167 |
49,3 |
„m” |
168 |
49,9 |
„m” |
169 |
51,6 |
„m” |
170 |
49,7 |
„m” |
171 |
48,5 |
„m” |
172 |
50,3 |
72,5 |
173 |
51,1 |
84,5 |
174 |
54,6 |
64,8 |
175 |
56,6 |
76,5 |
176 |
58 |
„m” |
177 |
53,6 |
„m” |
178 |
40,8 |
„m” |
179 |
32,9 |
„m” |
180 |
26,3 |
„m” |
181 |
20,9 |
„m” |
182 |
10 |
0 |
183 |
0 |
0 |
184 |
0 |
0 |
185 |
0 |
0 |
186 |
0 |
0 |
187 |
0 |
0 |
188 |
0 |
0 |
189 |
0 |
0 |
190 |
0 |
0 |
191 |
0 |
0 |
192 |
0 |
0 |
193 |
0 |
0 |
194 |
0 |
0 |
195 |
0 |
0 |
196 |
0 |
0 |
197 |
0 |
0 |
198 |
0 |
0 |
199 |
0 |
0 |
200 |
0 |
0 |
201 |
0 |
0 |
202 |
0 |
0 |
203 |
0 |
0 |
204 |
0 |
0 |
205 |
0 |
0 |
206 |
0 |
0 |
207 |
0 |
0 |
208 |
0 |
0 |
209 |
0 |
0 |
210 |
0 |
0 |
211 |
0 |
0 |
212 |
0 |
0 |
213 |
0 |
0 |
214 |
0 |
0 |
215 |
0 |
0 |
216 |
0 |
0 |
217 |
0 |
0 |
218 |
0 |
0 |
219 |
0 |
0 |
220 |
0 |
0 |
221 |
0 |
0 |
222 |
0 |
0 |
223 |
0 |
0 |
224 |
0 |
0 |
225 |
21,2 |
62,7 |
226 |
30,8 |
75,1 |
227 |
5,9 |
82,7 |
228 |
34,6 |
80,3 |
229 |
59,9 |
87 |
230 |
84,3 |
86,2 |
231 |
68,7 |
„m” |
232 |
43,6 |
„m” |
233 |
41,5 |
85,4 |
234 |
49,9 |
94,3 |
235 |
60,8 |
99 |
236 |
70,2 |
99,4 |
237 |
81,1 |
92,4 |
238 |
49,2 |
0 |
239 |
56 |
86,2 |
240 |
56,2 |
99,3 |
241 |
61,7 |
99 |
242 |
69,2 |
99,3 |
243 |
74,1 |
99,8 |
244 |
72,4 |
8,4 |
245 |
71,3 |
0 |
246 |
71,2 |
9,1 |
247 |
67,1 |
„m” |
248 |
65,5 |
„m” |
249 |
64,4 |
„m” |
250 |
62,9 |
25,6 |
251 |
62,2 |
35,6 |
252 |
62,9 |
24,4 |
253 |
58,8 |
„m” |
254 |
56,9 |
„m” |
255 |
54,5 |
„m” |
256 |
51,7 |
17 |
257 |
56,2 |
78,7 |
258 |
59,5 |
94,7 |
259 |
65,5 |
99,1 |
260 |
71,2 |
99,5 |
261 |
76,6 |
99,9 |
262 |
79 |
0 |
263 |
52,9 |
97,5 |
264 |
53,1 |
99,7 |
265 |
59 |
99,1 |
266 |
62,2 |
99 |
267 |
65 |
99, |
268 |
69 |
83,1 |
269 |
69,9 |
28,4 |
270 |
70,6 |
12,5 |
271 |
68,9 |
8,4 |
272 |
69,8 |
9,1 |
273 |
69,6 |
7 |
274 |
65,7 |
„m” |
275 |
67,1 |
„m” |
276 |
66,7 |
„m” |
277 |
65,6 |
„m” |
278 |
64,5 |
„m” |
279 |
62,9 |
„m” |
280 |
59,3 |
„m” |
281 |
54,1 |
„m” |
282 |
51,3 |
„m” |
283 |
47,9 |
„m” |
284 |
43,6 |
„m” |
285 |
39,4 |
„m” |
286 |
34,7 |
„m” |
287 |
29,8 |
„m” |
288 |
20,9 |
73,4 |
289 |
36,9 |
„m” |
290 |
35,5 |
„m” |
291 |
20,9 |
„m” |
292 |
49,7 |
11,9 |
293 |
42,5 |
„m” |
294 |
32 |
„m” |
295 |
23,6 |
„m” |
296 |
19,1 |
0 |
297 |
15,7 |
73,5 |
298 |
25,1 |
76,8 |
299 |
34,5 |
81,4 |
300 |
44,1 |
87,4 |
301 |
52,8 |
98,6 |
302 |
63,6 |
99 |
303 |
73,6 |
99,7 |
304 |
62,2 |
„m” |
305 |
29,2 |
„m” |
306 |
46,4 |
22 |
307 |
47,3 |
13,8 |
308 |
47,2 |
12,5 |
309 |
47,9 |
11,5 |
310 |
47,8 |
35,5 |
311 |
49,2 |
83,3 |
312 |
52,7 |
96,4 |
313 |
57,4 |
99,2 |
314 |
61,8 |
99 |
315 |
66,4 |
60,9 |
316 |
65,8 |
„m” |
317 |
59 |
„m” |
318 |
50,7 |
„m” |
319 |
41,8 |
„m” |
320 |
34,7 |
„m” |
321 |
28,7 |
„m” |
322 |
25,2 |
„m” |
323 |
43 |
24,8 |
324 |
38,7 |
0 |
325 |
48,1 |
31,9 |
326 |
40,3 |
61 |
327 |
42,4 |
52,1 |
328 |
46,4 |
47,7 |
329 |
46,9 |
30,7 |
330 |
46,1 |
23,1 |
331 |
45,7 |
23,2 |
332 |
45,5 |
31,9 |
333 |
46,4 |
73,6 |
334 |
51,3 |
60,7 |
335 |
51,3 |
51,1 |
336 |
53,2 |
46,8 |
337 |
53,9 |
50 |
338 |
53,4 |
52,1 |
339 |
53,8 |
45,7 |
340 |
50,6 |
22,1 |
341 |
47,8 |
26 |
342 |
41,6 |
17,8 |
343 |
38,7 |
29,8 |
344 |
35,9 |
71,6 |
345 |
34,6 |
47,3 |
346 |
34,8 |
80,3 |
347 |
35,9 |
87,2 |
348 |
38,8 |
90,8 |
349 |
41,5 |
94,7 |
350 |
47,1 |
99,2 |
351 |
53,1 |
99,7 |
352 |
46,4 |
0 |
353 |
42,5 |
0,7 |
354 |
43,6 |
58,6 |
355 |
47,1 |
87,5 |
356 |
54,1 |
99,5 |
357 |
62,9 |
99 |
358 |
72,6 |
99,6 |
359 |
82,4 |
99,5 |
360 |
88 |
99,4 |
361 |
46,4 |
0 |
362 |
53,4 |
95,2 |
363 |
58,4 |
99,2 |
364 |
61,5 |
99 |
365 |
64,8 |
99 |
366 |
68,1 |
99,2 |
367 |
73,4 |
99,7 |
368 |
73,3 |
29,8 |
369 |
73,5 |
14,6 |
370 |
68,3 |
0 |
371 |
45,4 |
49,9 |
372 |
47,2 |
75,7 |
373 |
44,5 |
9 |
374 |
47,8 |
10,3 |
375 |
46,8 |
15,9 |
376 |
46,9 |
12,7 |
377 |
46,8 |
8,9 |
378 |
46,1 |
6,2 |
379 |
46,1 |
„m” |
380 |
45,5 |
„m” |
381 |
44,7 |
„m” |
382 |
43,8 |
„m” |
383 |
41 |
„m” |
384 |
41,1 |
6,4 |
385 |
38 |
6,3 |
386 |
35,9 |
0,3 |
387 |
33,5 |
0 |
388 |
53,1 |
48,9 |
389 |
48,3 |
„m” |
390 |
49,9 |
„m” |
391 |
48 |
„m” |
392 |
45,3 |
„m” |
393 |
41,6 |
3,1 |
394 |
44,3 |
79 |
395 |
44,3 |
89,5 |
396 |
43,4 |
98,8 |
397 |
44,3 |
98,9 |
398 |
43 |
98,8 |
399 |
42,2 |
98,8 |
400 |
42,7 |
98,8 |
401 |
45 |
99 |
402 |
43,6 |
98,9 |
403 |
42,2 |
98,8 |
404 |
44,8 |
99 |
405 |
43,4 |
98,8 |
406 |
45 |
99 |
407 |
42,2 |
54,3 |
408 |
61,2 |
31,9 |
409 |
56,3 |
72,3 |
410 |
59,7 |
99,1 |
411 |
62,3 |
99 |
412 |
67,9 |
99,2 |
413 |
69,5 |
99,3 |
414 |
73,1 |
99,7 |
415 |
77,7 |
99,8 |
416 |
79,7 |
99,7 |
417 |
82,5 |
99,5 |
418 |
85,3 |
99,4 |
419 |
86,6 |
99,4 |
420 |
89,4 |
99,4 |
421 |
62,2 |
0 |
422 |
52,7 |
96,4 |
423 |
50,2 |
99,8 |
424 |
49,3 |
99,6 |
425 |
52,2 |
99,8 |
426 |
51,3 |
100 |
427 |
51,3 |
100 |
428 |
51,1 |
100 |
429 |
51,1 |
100 |
430 |
51,8 |
99,9 |
431 |
51,3 |
100 |
432 |
51,1 |
100 |
433 |
51,3 |
100 |
434 |
52,3 |
99,8 |
435 |
52,9 |
99,7 |
436 |
53,8 |
99,6 |
437 |
51,7 |
99,9 |
438 |
53,5 |
99,6 |
439 |
52 |
99,8 |
440 |
51,7 |
99,9 |
441 |
53,2 |
99,7 |
442 |
54,2 |
99,5 |
443 |
55,2 |
99,4 |
444 |
53,8 |
99,6 |
445 |
53,1 |
99,7 |
446 |
55 |
99,4 |
447 |
57 |
99,2 |
448 |
61,5 |
99 |
449 |
59,4 |
5,7 |
450 |
59 |
0 |
451 |
57,3 |
59,8 |
452 |
64,1 |
99 |
453 |
70,9 |
90,5 |
454 |
58 |
0 |
455 |
41,5 |
59,8 |
456 |
44,1 |
92,6 |
457 |
46,8 |
99,2 |
458 |
47,2 |
99,3 |
459 |
51 |
100 |
460 |
53,2 |
99,7 |
461 |
53,1 |
99,7 |
462 |
55,9 |
53,1 |
463 |
53,9 |
13,9 |
464 |
52,5 |
„m” |
465 |
51,7 |
„m” |
466 |
51,5 |
52,2 |
467 |
52,8 |
80 |
468 |
54,9 |
95 |
469 |
57,3 |
99,2 |
470 |
60,7 |
99,1 |
471 |
62,4 |
„m” |
472 |
60,1 |
„m” |
473 |
53,2 |
„m” |
474 |
44 |
„m” |
475 |
35,2 |
„m” |
476 |
30,5 |
„m” |
477 |
26,5 |
„m” |
478 |
22,5 |
„m” |
479 |
20,4 |
„m” |
480 |
19,1 |
„m” |
481 |
19,1 |
„m” |
482 |
13,4 |
„m” |
483 |
6,7 |
„m” |
484 |
3,2 |
„m” |
485 |
14,3 |
63,8 |
486 |
34,1 |
0 |
487 |
23,9 |
75,7 |
488 |
31,7 |
79,2 |
489 |
32,1 |
19,4 |
490 |
35,9 |
5,8 |
491 |
36,6 |
0,8 |
492 |
38,7 |
„m” |
493 |
38,4 |
„m” |
494 |
39,4 |
„m” |
495 |
39,7 |
„m” |
496 |
40,5 |
„m” |
497 |
40,8 |
„m” |
498 |
39,7 |
„m” |
499 |
39,2 |
„m” |
500 |
38,7 |
„m” |
501 |
32,7 |
„m” |
502 |
30,1 |
„m” |
503 |
21,9 |
„m” |
504 |
12,8 |
0 |
505 |
0 |
0 |
506 |
0 |
0 |
507 |
0 |
0 |
508 |
0 |
0 |
509 |
0 |
0 |
510 |
0 |
0 |
511 |
0 |
0 |
512 |
0 |
0 |
513 |
0 |
0 |
514 |
30,5 |
25,6 |
515 |
19,7 |
56,9 |
516 |
16,3 |
45,1 |
517 |
27,2 |
4,6 |
518 |
21,7 |
1,3 |
519 |
29,7 |
28,6 |
520 |
36,6 |
73,7 |
521 |
61,3 |
59,5 |
522 |
40,8 |
0 |
523 |
36,6 |
27,8 |
524 |
39,4 |
80,4 |
525 |
51,3 |
88,9 |
526 |
58,5 |
11,1 |
527 |
60,7 |
„m” |
528 |
54,5 |
„m” |
529 |
51,3 |
„m” |
530 |
45,5 |
„m” |
531 |
40,8 |
„m” |
532 |
38,9 |
„m” |
533 |
36,6 |
„m” |
534 |
36,1 |
72,7 |
535 |
44,8 |
78,9 |
536 |
51,6 |
91,1 |
537 |
59,1 |
99,1 |
538 |
66 |
99,1 |
539 |
75,1 |
99,9 |
540 |
81 |
8 |
541 |
39,1 |
0 |
542 |
53,8 |
89,7 |
543 |
59,7 |
99,1 |
544 |
64,8 |
99 |
545 |
70,6 |
96,1 |
546 |
72,6 |
19,6 |
547 |
72 |
6,3 |
548 |
68,9 |
0,1 |
549 |
67,7 |
„m” |
550 |
66,8 |
„m” |
551 |
64,3 |
16,9 |
552 |
64,9 |
7 |
553 |
63,6 |
12,5 |
554 |
63 |
7,7 |
555 |
64,4 |
38,2 |
556 |
63 |
11,8 |
557 |
63,6 |
0 |
558 |
63,3 |
5 |
559 |
60,1 |
9,1 |
560 |
61 |
8,4 |
561 |
59,7 |
0,9 |
562 |
58,7 |
„m” |
563 |
56 |
„m” |
564 |
53,9 |
„m” |
565 |
52,1 |
„m” |
566 |
49,9 |
„m” |
567 |
46,4 |
„m” |
568 |
43,6 |
„m” |
569 |
40,8 |
„m” |
570 |
37,5 |
„m” |
571 |
27,8 |
„m” |
572 |
17,1 |
0,6 |
573 |
12,2 |
0,9 |
574 |
11,5 |
1,1 |
575 |
8,7 |
0,5 |
576 |
8 |
0,9 |
577 |
5,3 |
0,2 |
578 |
4 |
0 |
579 |
3,9 |
0 |
580 |
0 |
0 |
581 |
0 |
0 |
582 |
0 |
0 |
583 |
0 |
0 |
584 |
0 |
0 |
585 |
0 |
0 |
586 |
0 |
0 |
587 |
8,7 |
22,8 |
588 |
16,2 |
49,4 |
589 |
23,6 |
56 |
590 |
21,1 |
56,1 |
591 |
23,6 |
56 |
592 |
46,2 |
68,8 |
593 |
68,4 |
61,2 |
594 |
58,7 |
„m” |
595 |
31,6 |
„m” |
596 |
19,9 |
8,8 |
597 |
32,9 |
70,2 |
598 |
43 |
79 |
599 |
57,4 |
98,9 |
600 |
72,1 |
73,8 |
601 |
53 |
0 |
602 |
48,1 |
86 |
603 |
56,2 |
99 |
604 |
65,4 |
98,9 |
605 |
72,9 |
99,7 |
606 |
67,5 |
„m” |
607 |
39 |
„m” |
608 |
41,9 |
38,1 |
609 |
44,1 |
80,4 |
610 |
46,8 |
99,4 |
611 |
48,7 |
99,9 |
612 |
50,5 |
99,7 |
613 |
52,5 |
90,3 |
614 |
51 |
1,8 |
615 |
50 |
„m” |
616 |
49,1 |
„m” |
617 |
47 |
„m” |
618 |
43,1 |
„m” |
619 |
39,2 |
„m” |
620 |
40,6 |
0,5 |
621 |
41,8 |
53,4 |
622 |
44,4 |
65,1 |
623 |
48,1 |
67,8 |
624 |
53,8 |
99,2 |
625 |
58,6 |
98,9 |
626 |
63,6 |
98,8 |
627 |
68,5 |
99,2 |
628 |
72,2 |
89,4 |
629 |
77,1 |
0 |
630 |
57,8 |
79,1 |
631 |
60,3 |
98,8 |
632 |
61,9 |
98,8 |
633 |
63,8 |
98,8 |
634 |
64,7 |
98,9 |
635 |
65,4 |
46,5 |
636 |
65,7 |
44,5 |
637 |
65,6 |
3,5 |
638 |
49,1 |
0 |
639 |
50,4 |
73,1 |
640 |
50,5 |
„m” |
641 |
51 |
„m” |
642 |
49,4 |
„m” |
643 |
49,2 |
„m” |
644 |
48,6 |
„m” |
645 |
47,5 |
„m” |
646 |
46,5 |
„m” |
647 |
46 |
11,3 |
648 |
45,6 |
42,8 |
649 |
47,1 |
83 |
650 |
46,2 |
99,3 |
651 |
47,9 |
99,7 |
652 |
49,5 |
99,9 |
653 |
50,6 |
99,7 |
654 |
51 |
99,6 |
655 |
53 |
99,3 |
656 |
54,9 |
99,1 |
657 |
55,7 |
99 |
658 |
56 |
99 |
659 |
56,1 |
9,3 |
660 |
55,6 |
„m” |
661 |
55,4 |
„m” |
662 |
54,9 |
51,3 |
663 |
54,9 |
59,8 |
664 |
54 |
39,3 |
665 |
53,8 |
„m” |
666 |
52 |
„m” |
667 |
50,4 |
„m” |
668 |
50,6 |
0 |
669 |
49,3 |
41,7 |
670 |
50 |
73,2 |
671 |
50,4 |
99,7 |
672 |
51,9 |
99,5 |
673 |
53,6 |
99,3 |
674 |
54,6 |
99,1 |
675 |
56 |
99 |
676 |
55,8 |
99 |
677 |
58,4 |
98,9 |
678 |
59,9 |
98,8 |
679 |
60,9 |
98,8 |
680 |
63 |
98,8 |
681 |
64,3 |
98,9 |
682 |
64,8 |
64 |
683 |
65,9 |
46,5 |
684 |
66,2 |
28,7 |
685 |
65,2 |
1,8 |
686 |
65 |
6,8 |
687 |
63,6 |
53,6 |
688 |
62,4 |
82,5 |
689 |
61,8 |
98,8 |
690 |
59,8 |
98,8 |
691 |
59,2 |
98,8 |
692 |
59,7 |
98,8 |
693 |
61,2 |
98,8 |
694 |
62,2 |
49,4 |
695 |
62,8 |
37,2 |
696 |
63,5 |
46,3 |
697 |
64,7 |
72,3 |
698 |
64,7 |
72,3 |
699 |
65,4 |
77,4 |
700 |
66,1 |
69,3 |
701 |
64,3 |
„m” |
702 |
64,3 |
„m” |
703 |
63 |
„m” |
704 |
62,2 |
„m” |
705 |
61,6 |
„m” |
706 |
62,4 |
„m” |
707 |
62,2 |
„m” |
708 |
61 |
„m” |
709 |
58,7 |
„m” |
710 |
55,5 |
„m” |
711 |
51,7 |
„m” |
712 |
49,2 |
„m” |
713 |
48,8 |
40,4 |
714 |
47,9 |
„m” |
715 |
46,2 |
„m” |
716 |
45,6 |
9,8 |
717 |
45,6 |
34,5 |
718 |
45,5 |
37,1 |
719 |
43,8 |
„m” |
720 |
41,9 |
„m” |
721 |
41,3 |
„m” |
722 |
41,4 |
„m” |
723 |
41,2 |
„m” |
724 |
41,8 |
„m” |
725 |
41,8 |
„m” |
726 |
43,2 |
17,4 |
727 |
45 |
29 |
728 |
44,2 |
„m” |
729 |
43,9 |
„m” |
730 |
38 |
10,7 |
731 |
56,8 |
„m” |
732 |
57,1 |
„m” |
733 |
52 |
„m” |
734 |
44,4 |
„m” |
735 |
40,2 |
„m” |
736 |
39,2 |
16,5 |
737 |
38,9 |
73,2 |
738 |
39,9 |
89,8 |
739 |
42,3 |
98,6 |
740 |
43,7 |
98,8 |
741 |
45,5 |
99,1 |
742 |
45,6 |
99,2 |
743 |
48,1 |
99,7 |
744 |
49 |
100 |
745 |
49,8 |
99,9 |
746 |
49,8 |
99,9 |
747 |
51,9 |
99,5 |
748 |
52,3 |
99,4 |
749 |
53,3 |
99,3 |
750 |
52,9 |
99,3 |
751 |
54,3 |
99,2 |
752 |
55,5 |
99,1 |
753 |
56,7 |
99 |
754 |
61,7 |
98,8 |
755 |
64,3 |
47,4 |
756 |
64,7 |
1,8 |
757 |
66,2 |
„m” |
758 |
49,1 |
„m” |
759 |
52,1 |
46 |
760 |
52,6 |
61 |
761 |
52,9 |
0 |
762 |
52,3 |
20,4 |
763 |
54,2 |
56,7 |
764 |
55,4 |
59,8 |
765 |
56,1 |
49,2 |
766 |
56,8 |
33,7 |
767 |
57,2 |
96 |
768 |
58,6 |
98,9 |
769 |
59,5 |
98,8 |
770 |
61,2 |
98,8 |
771 |
62,1 |
98,8 |
772 |
62,7 |
98,8 |
773 |
62,8 |
98,8 |
774 |
64 |
98,9 |
775 |
63,2 |
46,3 |
776 |
62,4 |
„m” |
777 |
60,3 |
„m” |
778 |
58,7 |
„m” |
779 |
57,2 |
„m” |
780 |
56,1 |
„m” |
781 |
56 |
9,3 |
782 |
55,2 |
26,3 |
783 |
54,8 |
42,8 |
784 |
55,7 |
47,1 |
785 |
56,6 |
52,4 |
786 |
58 |
50,3 |
787 |
58,6 |
20,6 |
788 |
58,7 |
„m” |
789 |
59,3 |
„m” |
790 |
58,6 |
„m” |
791 |
60,5 |
9,7 |
792 |
59,2 |
9,6 |
793 |
59,9 |
9,6 |
794 |
59,6 |
9,6 |
795 |
59,9 |
6,2 |
796 |
59,9 |
9,6 |
797 |
60,5 |
13,1 |
798 |
60,3 |
20,7 |
799 |
59,9 |
31 |
800 |
60,5 |
42 |
801 |
61,5 |
52,5 |
802 |
60,9 |
51,4 |
803 |
61,2 |
57,7 |
804 |
62,8 |
98,8 |
805 |
63,4 |
96,1 |
806 |
64,6 |
45,4 |
807 |
64,1 |
5 |
808 |
63 |
3,2 |
809 |
62,7 |
14,9 |
810 |
63,5 |
35,8 |
811 |
64,1 |
73,3 |
812 |
64,3 |
37,4 |
813 |
64,1 |
21 |
814 |
63,7 |
21 |
815 |
62,9 |
18 |
816 |
62,4 |
32,7 |
817 |
61,7 |
46,2 |
818 |
59,8 |
45,1 |
819 |
57,4 |
43,9 |
820 |
54,8 |
42,8 |
821 |
54,3 |
65,2 |
822 |
52,9 |
62,1 |
823 |
52,4 |
30,6 |
824 |
50,4 |
„m” |
825 |
48,6 |
„m” |
826 |
47,9 |
„m” |
827 |
46,8 |
„m” |
828 |
46,9 |
9,4 |
829 |
49,5 |
41,7 |
830 |
50,5 |
37,8 |
831 |
52,3 |
20,4 |
832 |
54,1 |
30,7 |
833 |
56,3 |
41,8 |
834 |
58,7 |
26,5 |
835 |
57,3 |
„m” |
836 |
59 |
„m” |
837 |
59,8 |
„m” |
838 |
60,3 |
„m” |
839 |
61,2 |
„m” |
840 |
61,8 |
„m” |
841 |
62,5 |
„m” |
842 |
62,4 |
„m” |
843 |
61,5 |
„m” |
844 |
63,7 |
„m” |
845 |
61,9 |
„m” |
846 |
61,6 |
29,7 |
847 |
60,3 |
„m” |
848 |
59,2 |
„m” |
849 |
57,3 |
„m” |
850 |
52,3 |
„m” |
851 |
49,3 |
„m” |
852 |
47,3 |
„m” |
853 |
46,3 |
38,8 |
854 |
46,8 |
35,1 |
855 |
46,6 |
„m” |
856 |
44,3 |
„m” |
857 |
43,1 |
„m” |
858 |
42,4 |
2,1 |
859 |
41,8 |
2,4 |
860 |
43,8 |
68,8 |
861 |
44,6 |
89,2 |
862 |
46 |
99,2 |
863 |
46,9 |
99,4 |
864 |
47,9 |
99,7 |
865 |
50,2 |
99,8 |
866 |
51,2 |
99,6 |
867 |
52,3 |
99,4 |
868 |
53 |
99,3 |
869 |
54,2 |
99,2 |
870 |
55,5 |
99,1 |
871 |
56,7 |
99 |
872 |
57,3 |
98,9 |
873 |
58 |
98,9 |
874 |
60,5 |
31,1 |
875 |
60,2 |
„m” |
876 |
60,3 |
„m” |
877 |
60,5 |
6,3 |
878 |
61,4 |
19,3 |
879 |
60,3 |
1,2 |
880 |
60,5 |
2,9 |
881 |
61,2 |
34,1 |
882 |
61,6 |
13,2 |
883 |
61,5 |
16,4 |
884 |
61,2 |
16,4 |
885 |
61,3 |
„m” |
886 |
63,1 |
„m” |
887 |
63,2 |
4,8 |
888 |
62,3 |
22,3 |
889 |
62 |
38,5 |
890 |
61,6 |
29,6 |
891 |
61,6 |
26,6 |
892 |
61,8 |
28,1 |
893 |
62 |
29,6 |
894 |
62 |
16,3 |
895 |
61,1 |
„m” |
896 |
61,2 |
„m” |
897 |
60,7 |
19,2 |
898 |
60,7 |
32,5 |
899 |
60,9 |
17,8 |
900 |
60,1 |
19,2 |
901 |
59,3 |
38,2 |
902 |
59,9 |
45 |
903 |
59,4 |
32,4 |
904 |
59,2 |
23,5 |
905 |
59,5 |
40,8 |
906 |
58,3 |
„m” |
907 |
58,2 |
„m” |
908 |
57,6 |
„m” |
909 |
57,1 |
„m” |
910 |
57 |
0,6 |
911 |
57 |
26,3 |
912 |
56,5 |
29,2 |
913 |
56,3 |
20,5 |
914 |
56,1 |
„m” |
915 |
55,2 |
„m” |
916 |
54,7 |
17,5 |
917 |
55,2 |
29,2 |
918 |
55,2 |
29,2 |
919 |
55,9 |
16 |
920 |
55,9 |
26,3 |
921 |
56,1 |
36,5 |
922 |
55,8 |
19 |
923 |
55,9 |
9,2 |
924 |
55,8 |
21,9 |
925 |
56,4 |
42,8 |
926 |
56,4 |
38 |
927 |
56,4 |
11 |
928 |
56,4 |
35,1 |
929 |
54 |
7,3 |
930 |
53,4 |
5,4 |
931 |
52,3 |
27,6 |
932 |
52,1 |
32 |
933 |
52,3 |
33,4 |
934 |
52,2 |
34,9 |
935 |
52,8 |
60,1 |
936 |
53,7 |
69,7 |
937 |
54 |
70,7 |
938 |
55,1 |
71,7 |
939 |
55,2 |
46 |
940 |
54,7 |
12,6 |
941 |
52,5 |
0 |
942 |
51,8 |
24,7 |
943 |
51,4 |
43,9 |
944 |
50,9 |
71,1 |
945 |
51,2 |
76,8 |
946 |
50,3 |
87,5 |
947 |
50,2 |
99,8 |
948 |
50,9 |
100 |
949 |
49,9 |
99,7 |
950 |
50,9 |
100 |
951 |
49,8 |
99,7 |
952 |
50,4 |
99,8 |
953 |
50,4 |
99,8 |
954 |
49,7 |
99,7 |
955 |
51 |
100 |
956 |
50,3 |
99,8 |
957 |
50,2 |
99,8 |
958 |
49,9 |
99,7 |
959 |
50,9 |
100 |
960 |
50 |
99,7 |
961 |
50,2 |
99,8 |
962 |
50,2 |
99,8 |
963 |
49,9 |
99,7 |
964 |
50,4 |
99,8 |
965 |
50,2 |
99,8 |
966 |
50,3 |
99,8 |
967 |
49,9 |
99,7 |
968 |
51,1 |
100 |
969 |
50,6 |
99,9 |
970 |
49,9 |
99,7 |
971 |
49,6 |
99,6 |
972 |
49,4 |
99,6 |
973 |
49 |
99,5 |
974 |
49,8 |
99,7 |
975 |
50,9 |
100 |
976 |
50,4 |
99,8 |
977 |
49,8 |
99,7 |
978 |
49,1 |
99,5 |
979 |
50,4 |
99,8 |
980 |
49,8 |
99,7 |
981 |
49,3 |
99,5 |
982 |
49,1 |
99,5 |
983 |
49,9 |
99,7 |
984 |
49,1 |
99,5 |
985 |
50,4 |
99,8 |
986 |
50,9 |
100 |
987 |
51,4 |
99,9 |
988 |
51,5 |
99,9 |
989 |
52,2 |
99,7 |
990 |
52,8 |
74,1 |
991 |
53,3 |
46 |
992 |
53,6 |
36,4 |
993 |
53,4 |
33,5 |
994 |
53,9 |
58,9 |
995 |
55,2 |
73,8 |
996 |
55,8 |
52,4 |
997 |
55,7 |
9,2 |
998 |
55,8 |
2,2 |
999 |
56,4 |
33,6 |
1 000 |
55,4 |
„m” |
1 001 |
55,2 |
„m” |
1 002 |
55,8 |
26,3 |
1 003 |
55,8 |
23,3 |
1 004 |
56,4 |
50,2 |
1 005 |
57,6 |
68,3 |
1 006 |
58,8 |
90,2 |
1 007 |
59,9 |
98,9 |
1 008 |
62,3 |
98,8 |
1 009 |
63,1 |
74,4 |
1 010 |
63,7 |
49,4 |
1 011 |
63,3 |
9,8 |
1 012 |
48 |
0 |
1 013 |
47,9 |
73,5 |
1 014 |
49,9 |
99,7 |
1 015 |
49,9 |
48,8 |
1 016 |
49,6 |
2,3 |
1 017 |
49,9 |
„m” |
1 018 |
49,3 |
„m” |
1 019 |
49,7 |
47,5 |
1 020 |
49,1 |
„m” |
1 021 |
49,4 |
„m” |
1 022 |
48,3 |
„m” |
1 023 |
49,4 |
„m” |
1 024 |
48,5 |
„m” |
1 025 |
48,7 |
„m” |
1 026 |
48,7 |
„m” |
1 027 |
49,1 |
„m” |
1 028 |
49 |
„m” |
1 029 |
49,8 |
„m” |
1 030 |
48,7 |
„m” |
1 031 |
48,5 |
„m” |
1 032 |
49,3 |
31,3 |
1 033 |
49,7 |
45,3 |
1 034 |
48,3 |
44,5 |
1 035 |
49,8 |
61 |
1 036 |
49,4 |
64,3 |
1 037 |
49,8 |
64,4 |
1 038 |
50,5 |
65,6 |
1 039 |
50,3 |
64,5 |
1 040 |
51,2 |
82,9 |
1 041 |
50,5 |
86 |
1 042 |
50,6 |
89 |
1 043 |
50,4 |
81,4 |
1 044 |
49,9 |
49,9 |
1 045 |
49,1 |
20,1 |
1 046 |
47,9 |
24 |
1 047 |
48,1 |
36,2 |
1 048 |
47,5 |
34,5 |
1 049 |
46,9 |
30,3 |
1 050 |
47,7 |
53,5 |
1 051 |
46,9 |
61,6 |
1 052 |
46,5 |
73,6 |
1 053 |
48 |
84,6 |
1 054 |
47,2 |
87,7 |
1 055 |
48,7 |
80 |
1 056 |
48,7 |
50,4 |
1 057 |
47,8 |
38,6 |
1 058 |
48,8 |
63,1 |
1 059 |
47,4 |
5 |
1 060 |
47,3 |
47,4 |
1 061 |
47,3 |
49,8 |
1 062 |
46,9 |
23,9 |
1 063 |
46,7 |
44,6 |
1 064 |
46,8 |
65,2 |
1 065 |
46,9 |
60,4 |
1 066 |
46,7 |
61,5 |
1 067 |
45,5 |
„m” |
1 068 |
45,5 |
„m” |
1 069 |
44,2 |
„m” |
1 070 |
43 |
„m” |
1 071 |
42,5 |
„m” |
1 072 |
41 |
„m” |
1 073 |
39,9 |
„m” |
1 074 |
39,9 |
38,2 |
1 075 |
40,1 |
48,1 |
1 076 |
39,9 |
48 |
1 077 |
39,4 |
59,3 |
1 078 |
43,8 |
1 9,8 |
1 079 |
52,9 |
0 |
1 080 |
52,8 |
88,9 |
1 081 |
53,4 |
99,5 |
1 082 |
54,7 |
99,3 |
1 083 |
56,3 |
99,1 |
1 084 |
57,5 |
99 |
1 085 |
59 |
98,9 |
1 086 |
59,8 |
98,9 |
1 087 |
60,1 |
98,9 |
1 088 |
61,8 |
48,3 |
1 089 |
61,8 |
55,6 |
1 090 |
61,7 |
59,8 |
1 091 |
62 |
55,6 |
1 092 |
62,3 |
29,6 |
1 093 |
62 |
1 9,3 |
1 094 |
61,3 |
7,9 |
1 095 |
61,1 |
1 9,2 |
1 096 |
61,2 |
43 |
1 097 |
61,1 |
59,7 |
1 098 |
61,1 |
98,8 |
1 099 |
61,3 |
98,8 |
1 100 |
61,3 |
26,6 |
1 101 |
60,4 |
„m” |
1 102 |
58,8 |
„m” |
1 103 |
57,7 |
„m” |
1 104 |
56 |
„m” |
1 105 |
54,7 |
„m” |
1 106 |
53,3 |
„m” |
1 107 |
52,6 |
23,2 |
1 108 |
53,4 |
84,2 |
1 109 |
53,9 |
99,4 |
1 110 |
54,9 |
99,3 |
1 111 |
55,8 |
99,2 |
1 112 |
57,1 |
99 |
1 113 |
56,5 |
99,1 |
1 114 |
58,9 |
98,9 |
1 115 |
58,7 |
98,9 |
1 116 |
59,8 |
98,9 |
1 117 |
61 |
98,8 |
1 118 |
60,7 |
19,2 |
1 119 |
59,4 |
„m” |
1 120 |
57,9 |
„m” |
1 121 |
57,6 |
„m” |
1 122 |
56,3 |
„m” |
1 123 |
55 |
„m” |
1 124 |
53,7 |
„m” |
1 125 |
52,1 |
„m” |
1 126 |
51,1 |
„m” |
1 127 |
49,7 |
25,8 |
1 128 |
49,1 |
46,1 |
1 129 |
48,7 |
46,9 |
1 130 |
48,2 |
46,7 |
1 131 |
48 |
70 |
1 132 |
48 |
70 |
1 133 |
47,2 |
67,6 |
1 134 |
47,3 |
67,6 |
1 135 |
46,6 |
74,7 |
1 136 |
47,4 |
13 |
1 137 |
46,3 |
„m” |
1 138 |
45,4 |
„m” |
1 139 |
45,5 |
24,8 |
1 140 |
44,8 |
73,8 |
1 141 |
46,6 |
99 |
1 142 |
46,3 |
98,9 |
1 143 |
48,5 |
99,4 |
1 144 |
49,9 |
99,7 |
1 145 |
49,1 |
99,5 |
1 146 |
49,1 |
99,5 |
1 147 |
51 |
1 00 |
1 148 |
51,5 |
99,9 |
1 149 |
50,9 |
1 00 |
1 150 |
51,6 |
99,9 |
1 151 |
52,1 |
99,7 |
1 152 |
50,9 |
1 00 |
1 153 |
52,2 |
99,7 |
1 154 |
51,5 |
98,3 |
1 155 |
51,5 |
47,2 |
1 156 |
50,8 |
78,4 |
1 157 |
50,3 |
83 |
1 158 |
50,3 |
31,7 |
1 159 |
49,3 |
31,3 |
1 160 |
48,8 |
21,5 |
1 161 |
47,8 |
59,4 |
1 162 |
48,1 |
77,1 |
1 163 |
48,4 |
87,6 |
1 164 |
49,6 |
87,5 |
1 165 |
51 |
81,4 |
1 166 |
51,6 |
66,7 |
1 167 |
53,3 |
63,2 |
1 168 |
55,2 |
62 |
1 169 |
55,7 |
43,9 |
1 170 |
56,4 |
30,7 |
1 171 |
56,8 |
23,4 |
1 172 |
57 |
„m” |
1 173 |
57,6 |
„m” |
1 174 |
56,9 |
„m” |
1 175 |
56,4 |
4 |
1 176 |
57 |
23,4 |
1 177 |
56,4 |
41,7 |
1 178 |
57 |
49,2 |
1 179 |
57,7 |
56,6 |
1 180 |
58,6 |
56,6 |
1 181 |
58,9 |
64 |
1 182 |
59,4 |
68,2 |
1 183 |
58,8 |
71,4 |
1 184 |
60,1 |
71,3 |
1 185 |
60,6 |
79,1 |
1 186 |
60,7 |
83,3 |
1 187 |
60,7 |
77,1 |
1 188 |
60 |
73,5 |
1 189 |
60,2 |
55,5 |
1 190 |
59,7 |
54,4 |
1 191 |
59,8 |
73,3 |
1 192 |
59,8 |
77,9 |
1 193 |
59,8 |
73,9 |
1 194 |
60 |
76,5 |
1 195 |
59,5 |
82,3 |
1 196 |
59,9 |
82,8 |
1 197 |
59,8 |
65,8 |
1 198 |
59 |
48,6 |
1 199 |
58,9 |
62,2 |
1 200 |
59,1 |
70,4 |
1 201 |
58,9 |
62,1 |
1 202 |
58,4 |
67,4 |
1 203 |
58,7 |
58,9 |
1 204 |
58,3 |
57,7 |
1 205 |
57,5 |
57,8 |
1 206 |
57,2 |
57,6 |
1 207 |
57,1 |
42,6 |
1 208 |
57 |
70,1 |
1 209 |
56,4 |
59,6 |
1 210 |
56,7 |
39 |
1 211 |
55,9 |
68,1 |
1 212 |
56,3 |
79,1 |
1 213 |
56,7 |
89,7 |
1 214 |
56 |
89,4 |
1 215 |
56 |
93,1 |
1 216 |
56,4 |
93,1 |
1 217 |
56,7 |
94,4 |
1 218 |
56,9 |
94,8 |
1 219 |
57 |
94,1 |
1 220 |
57,7 |
94,3 |
1 221 |
57,5 |
93,7 |
1 222 |
58,4 |
93,2 |
1 223 |
58,7 |
93,2 |
1 224 |
58,2 |
93,7 |
1 225 |
58,5 |
93,1 |
1 226 |
58,8 |
86,2 |
1 227 |
59 |
72,9 |
1 228 |
58,2 |
59,9 |
1 229 |
57,6 |
8,5 |
1 230 |
57,1 |
47,6 |
1 231 |
57,2 |
74,4 |
1 232 |
57 |
79,1 |
1 233 |
56,7 |
67,2 |
1 234 |
56,8 |
69,1 |
1 235 |
56,9 |
71,3 |
1 236 |
57 |
77,3 |
1 237 |
57,4 |
78,2 |
1 238 |
57,3 |
70,6 |
1 239 |
57,7 |
64 |
1 240 |
57,5 |
55,6 |
1 241 |
58,6 |
49,6 |
1 242 |
58,2 |
41,1 |
1 243 |
58,8 |
40,6 |
1 244 |
58,3 |
21,1 |
1 245 |
58,7 |
24,9 |
1 246 |
59,1 |
24,8 |
1 247 |
58,6 |
„m” |
1 248 |
58,8 |
„m” |
1 249 |
58,8 |
„m” |
1 250 |
58,7 |
„m” |
1 251 |
59,1 |
„m” |
1 252 |
59,1 |
„m” |
1 253 |
59,4 |
„m” |
1 254 |
60,6 |
2,6 |
1 255 |
59,6 |
„m” |
1 256 |
60,1 |
„m” |
1 257 |
60,6 |
„m” |
1 258 |
59,6 |
4,1 |
1 259 |
60,7 |
7,1 |
1 260 |
60,5 |
„m” |
1 261 |
59,7 |
„m” |
1 262 |
59,6 |
„m” |
1 263 |
59,8 |
„m” |
1 264 |
59,6 |
4,9 |
1 265 |
60,1 |
5,9 |
1 266 |
59,9 |
6,1 |
1 267 |
59,7 |
„m” |
1 268 |
59,6 |
„m” |
1 269 |
59,7 |
22 |
1 270 |
59,8 |
10,3 |
1 271 |
59,9 |
10 |
1 272 |
60,6 |
6,2 |
1 273 |
60,5 |
7,3 |
1 274 |
60,2 |
14,8 |
1 275 |
60,6 |
8,2 |
1 276 |
60,6 |
5,5 |
1 277 |
61 |
14,3 |
1 278 |
61 |
1 2 |
1 279 |
61,3 |
34,2 |
1 280 |
61,2 |
1 7,1 |
1 281 |
61,5 |
1 5,7 |
1 282 |
61 |
9,5 |
1 283 |
61,1 |
9,2 |
1 284 |
60,5 |
4,3 |
1 285 |
60,2 |
7,8 |
1 286 |
60,2 |
5,9 |
1 287 |
60,2 |
5,3 |
1 288 |
59,9 |
4,6 |
1 289 |
59,4 |
21,5 |
1 290 |
59,6 |
1 5,8 |
1 291 |
59,3 |
1 0,1 |
1 292 |
58,9 |
9,4 |
1 293 |
58,8 |
9 |
1 294 |
58,9 |
35,4 |
1 295 |
58,9 |
30,7 |
1 296 |
58,9 |
25,9 |
1 297 |
58,7 |
22,9 |
1 298 |
58,7 |
24,4 |
1 299 |
59,3 |
61 |
1 300 |
60,1 |
56 |
1 301 |
60,5 |
50,6 |
1 302 |
59,5 |
1 6,2 |
1 303 |
59,7 |
50 |
1 304 |
59,7 |
31,4 |
1 305 |
60,1 |
43,1 |
1 306 |
60,8 |
38,4 |
1 307 |
60,9 |
40,2 |
1 308 |
61,3 |
49,7 |
1 309 |
61,8 |
45,9 |
1 310 |
62 |
45,9 |
1 311 |
62,2 |
45,8 |
1 312 |
62,6 |
46,8 |
1 313 |
62,7 |
44,3 |
1 314 |
62,9 |
44,4 |
1 315 |
63,1 |
43,7 |
1 316 |
63,5 |
46,1 |
1 317 |
63,6 |
40,7 |
1 318 |
64,3 |
49,5 |
1 319 |
63,7 |
27 |
1 320 |
63,8 |
1 5 |
1 321 |
63,6 |
1 8,7 |
1 322 |
63,4 |
8,4 |
1 323 |
63,2 |
8,7 |
1 324 |
63,3 |
21,6 |
1 325 |
62,9 |
1 9,7 |
1 326 |
63 |
22,1 |
1 327 |
63,1 |
20,3 |
1 328 |
61,8 |
1 9,1 |
1 329 |
61,6 |
1 7,1 |
1 330 |
61 |
0 |
1 331 |
61,2 |
22 |
1 332 |
60,8 |
40,3 |
1 333 |
61,1 |
34,3 |
1 334 |
60,7 |
1 6,1 |
1 335 |
60,6 |
1 6,6 |
1 336 |
60,5 |
1 8,5 |
1 337 |
60,6 |
29,8 |
1 338 |
60,9 |
1 9,5 |
1 339 |
60,9 |
22,3 |
1 340 |
61,4 |
35,8 |
1 341 |
61,3 |
42,9 |
1 342 |
61,5 |
31 |
1 343 |
61,3 |
1 9,2 |
1 344 |
61 |
9,3 |
1 345 |
60,8 |
44,2 |
1 346 |
60,9 |
55,3 |
1 347 |
61,2 |
56 |
1 348 |
60,9 |
60,1 |
1 349 |
60,7 |
59,1 |
1 350 |
60,9 |
56,8 |
1 351 |
60,7 |
58,1 |
1 352 |
59,6 |
78,4 |
1 353 |
59,6 |
84,6 |
1 354 |
59,4 |
66,6 |
1 355 |
59,3 |
75,5 |
1 356 |
58,9 |
49,6 |
1 357 |
59,1 |
75,8 |
1 358 |
59 |
77,6 |
1 359 |
59 |
67,8 |
1 360 |
59 |
56,7 |
1 361 |
58,8 |
54,2 |
1 362 |
58,9 |
59,6 |
1 363 |
58,9 |
60,8 |
1 364 |
59,3 |
56,1 |
1 365 |
58,9 |
48,5 |
1 366 |
59,3 |
42,9 |
1 367 |
59,4 |
41,4 |
1 368 |
59,6 |
38,9 |
1 369 |
59,4 |
32,9 |
1 370 |
59,3 |
30,6 |
1 371 |
59,4 |
30 |
1 372 |
59,4 |
25,3 |
1 373 |
58,8 |
18,6 |
1 374 |
59,1 |
18 |
1 375 |
58,5 |
10,6 |
1 376 |
58,8 |
10,5 |
1 377 |
58,5 |
8,2 |
1 378 |
58,7 |
13,7 |
1 379 |
59,1 |
7,8 |
1 380 |
59,1 |
6 |
1 381 |
59,1 |
6 |
1 382 |
59,4 |
13,1 |
1 383 |
59,7 |
22,3 |
1 384 |
60,7 |
10,5 |
1 385 |
59,8 |
9,8 |
1 386 |
60,2 |
8,8 |
1 387 |
59,9 |
8,7 |
1 388 |
61 |
9,1 |
1 389 |
60,6 |
28,2 |
1 390 |
60,6 |
22 |
1 391 |
59,6 |
23,2 |
1 392 |
59,6 |
19 |
1 393 |
60,6 |
38,4 |
1 394 |
59,8 |
41,6 |
1 395 |
60 |
47,3 |
1 396 |
60,5 |
55,4 |
1 397 |
60,9 |
58,7 |
1 398 |
61,3 |
37,9 |
1 399 |
61,2 |
38,3 |
1 400 |
61,4 |
58,7 |
1 401 |
61,3 |
51,3 |
1 402 |
61,4 |
71,1 |
1 403 |
61,1 |
51 |
1 404 |
61,5 |
56,6 |
1 405 |
61 |
60,6 |
1 406 |
61,1 |
75,4 |
1 407 |
61,4 |
69,4 |
1 408 |
61,6 |
69,9 |
1 409 |
61,7 |
59,6 |
1 410 |
61,8 |
54,8 |
1 411 |
61,6 |
53,6 |
1 412 |
61,3 |
53,5 |
1 413 |
61,3 |
52,9 |
1 414 |
61,2 |
54,1 |
1 415 |
61,3 |
53,2 |
1 416 |
61,2 |
52,2 |
1 417 |
61,2 |
52,3 |
1 418 |
61 |
48 |
1 419 |
60,9 |
41,5 |
1 420 |
61 |
32,2 |
1 421 |
60,7 |
22 |
1 422 |
60,7 |
23,3 |
1 423 |
60,8 |
38,8 |
1 424 |
61 |
40,7 |
1 425 |
61 |
30,6 |
1 426 |
61,3 |
62,6 |
1 427 |
61,7 |
55,9 |
1 428 |
62,3 |
43,4 |
1 429 |
62,3 |
37,4 |
1 430 |
62,3 |
35,7 |
1 431 |
62,8 |
34,4 |
1 432 |
62,8 |
31,5 |
1 433 |
62,9 |
31,7 |
1 434 |
62,9 |
29,9 |
1 435 |
62,8 |
29,4 |
1 436 |
62,7 |
28,7 |
1 437 |
61,5 |
1 4,7 |
1 438 |
61,9 |
1 7,2 |
1 439 |
61,5 |
6,1 |
1 440 |
61 |
9,9 |
1 441 |
60,9 |
4,8 |
1 442 |
60,6 |
1 1,1 |
1 443 |
60,3 |
6,9 |
1 444 |
60,8 |
7 |
1 445 |
60,2 |
9,2 |
1 446 |
60,5 |
21,7 |
1 447 |
60,2 |
22,4 |
1 448 |
60,7 |
31,6 |
1 449 |
60,9 |
28,9 |
1 450 |
59,6 |
21,7 |
1 451 |
60,2 |
1 8 |
1 452 |
59,5 |
1 6,7 |
1 453 |
59,8 |
1 5,7 |
1 454 |
59,6 |
1 5,7 |
1 455 |
59,3 |
1 5,7 |
1 456 |
59 |
7,5 |
1 457 |
58,8 |
7,1 |
1 458 |
58,7 |
1 6,5 |
1 459 |
59,2 |
50,7 |
1 460 |
59,7 |
60,2 |
1 461 |
60,4 |
44 |
1 462 |
60,2 |
35,3 |
1 463 |
60,4 |
1 7,1 |
1 464 |
59,9 |
1 3,5 |
1 465 |
59,9 |
1 2,8 |
1 466 |
59,6 |
1 4,8 |
1 467 |
59,4 |
1 5,9 |
1 468 |
59,4 |
22 |
1 469 |
60,4 |
38,4 |
1 470 |
59,5 |
38,8 |
1 471 |
59,3 |
31,9 |
1 472 |
60,9 |
40,8 |
1 473 |
60,7 |
39 |
1 474 |
60,9 |
30,1 |
1 475 |
61 |
29,3 |
1 476 |
60,6 |
28,4 |
1 477 |
60,9 |
36,3 |
1 478 |
60,8 |
30,5 |
1 479 |
60,7 |
26,7 |
1 480 |
60,1 |
4,7 |
1 481 |
59,9 |
0 |
1 482 |
60,4 |
36,2 |
1 483 |
60,7 |
32,5 |
1 484 |
59,9 |
3,1 |
1 485 |
59,7 |
„m” |
1 486 |
59,5 |
„m” |
1 487 |
59,2 |
„m” |
1 488 |
58,8 |
0,6 |
1 489 |
58,7 |
„m” |
1 490 |
58,7 |
„m” |
1 491 |
57,9 |
„m” |
1 492 |
58,2 |
„m” |
1 493 |
57,6 |
„m” |
1 494 |
58,3 |
9,5 |
1 495 |
57,2 |
6 |
1 496 |
57,4 |
27,3 |
1 497 |
58,3 |
59,9 |
1 498 |
58,3 |
7,3 |
1 499 |
58,8 |
21,7 |
1 500 |
58,8 |
38,9 |
1 501 |
59,4 |
26,2 |
1 502 |
59,1 |
25,5 |
1 503 |
59,1 |
26 |
1 504 |
59 |
39,1 |
1 505 |
59,5 |
52,3 |
1 506 |
59,4 |
31 |
1 507 |
59,4 |
27 |
1 508 |
59,4 |
29,8 |
1 509 |
59,4 |
23,1 |
1 510 |
58,9 |
16 |
1 511 |
59 |
31,5 |
1 512 |
58,8 |
25,9 |
1 513 |
58,9 |
40,2 |
1 514 |
58,8 |
28,4 |
1 515 |
58,9 |
38,9 |
1 516 |
59,1 |
35,3 |
1 517 |
58,8 |
30,3 |
1 518 |
59 |
19 |
1 519 |
58,7 |
3 |
1 520 |
57,9 |
0 |
1 521 |
58 |
2,4 |
1 522 |
57,1 |
„m” |
1 523 |
56,7 |
„m” |
1 524 |
56,7 |
5,3 |
1 525 |
56,6 |
2,1 |
1 526 |
56,8 |
„m” |
1 527 |
56,3 |
„m” |
1 528 |
56,3 |
„m” |
1 529 |
56 |
„m” |
1 530 |
56,7 |
„m” |
1 531 |
56,6 |
3,8 |
1 532 |
56,9 |
„m” |
1 533 |
56,9 |
„m” |
1 534 |
57,4 |
„m” |
1 535 |
57,4 |
„m” |
1 536 |
58,3 |
13,9 |
1 537 |
58,5 |
„m” |
1 538 |
59,1 |
„m” |
1 539 |
59,4 |
„m” |
1 540 |
59,6 |
„m” |
1 541 |
59,5 |
„m” |
1 542 |
59,6 |
0,5 |
1 543 |
59,3 |
9,2 |
1 544 |
59,4 |
1 1,2 |
1 545 |
59,1 |
26,8 |
1 546 |
59 |
1 1,7 |
1 547 |
58,8 |
6,4 |
1 548 |
58,7 |
5 |
1 549 |
57,5 |
„m” |
1 550 |
57,4 |
„m” |
1 551 |
57,1 |
1 ,1 |
1 552 |
57,1 |
0 |
1 553 |
57 |
4,5 |
1 554 |
57,1 |
3,7 |
1 555 |
57,3 |
3,3 |
1 556 |
57,3 |
1 6,8 |
1 557 |
58,2 |
29,3 |
1 558 |
58,7 |
1 2,5 |
1 559 |
58,3 |
1 2,2 |
1 560 |
58,6 |
1 2,7 |
1 561 |
59 |
1 3,6 |
1 562 |
59,8 |
21,9 |
1 563 |
59,3 |
20,9 |
1 564 |
59,7 |
1 9,2 |
1 565 |
60,1 |
1 5,9 |
1 566 |
60,7 |
1 6,7 |
1 567 |
60,7 |
1 8,1 |
1 568 |
60,7 |
40,6 |
1 569 |
60,7 |
59,7 |
1 570 |
61,1 |
66,8 |
1 571 |
61,1 |
58,8 |
1 572 |
60,8 |
64,7 |
1 573 |
60,1 |
63,6 |
1 574 |
60,7 |
83,2 |
1 575 |
60,4 |
82,2 |
1 576 |
60 |
80,5 |
1 577 |
59,9 |
78,7 |
1 578 |
60,8 |
67,9 |
1 579 |
60,4 |
57,7 |
1 580 |
60,2 |
60,6 |
1 581 |
59,6 |
72,7 |
1 582 |
59,9 |
73,6 |
1 583 |
59,8 |
74,1 |
1 584 |
59,6 |
84,6 |
1 585 |
59,4 |
76,1 |
1 586 |
60,1 |
76,9 |
1 587 |
59,5 |
84,6 |
1 588 |
59,8 |
77,5 |
1 589 |
60,6 |
67,9 |
1 590 |
59,3 |
47,3 |
1 591 |
59,3 |
43,1 |
1 592 |
59,4 |
38,3 |
1 593 |
58,7 |
38,2 |
1 594 |
58,8 |
39,2 |
1 595 |
59,1 |
67,9 |
1 596 |
59,7 |
60,5 |
1 597 |
59,5 |
32,9 |
1 598 |
59,6 |
20 |
1 599 |
59,6 |
34,4 |
1 600 |
59,4 |
23,9 |
1 601 |
59,6 |
1 5,7 |
1 602 |
59,9 |
41 |
1 603 |
60,5 |
26,3 |
1 604 |
59,6 |
1 4 |
1 605 |
59,7 |
21,2 |
1 606 |
60,9 |
1 9,6 |
1 607 |
60,1 |
34,3 |
1 608 |
59,9 |
27 |
1 609 |
60,8 |
25,6 |
1 610 |
60,6 |
26,3 |
1 611 |
60,9 |
26,1 |
1 612 |
61,1 |
38 |
1 613 |
61,2 |
31,6 |
1 614 |
61,4 |
30,6 |
1 615 |
61,7 |
29,6 |
1 616 |
61,5 |
28,8 |
1 617 |
61,7 |
27,8 |
1 618 |
62,2 |
20,3 |
1 619 |
61,4 |
1 9,6 |
1 620 |
61,8 |
1 9,7 |
1 621 |
61,8 |
1 8,7 |
1 622 |
61,6 |
1 7,7 |
1 623 |
61,7 |
8,7 |
1 624 |
61,7 |
1 ,4 |
1 625 |
61,7 |
5,9 |
1 626 |
61,2 |
8,1 |
1 627 |
61,9 |
45,8 |
1 628 |
61,4 |
31,5 |
1 629 |
61,7 |
22,3 |
1 630 |
62,4 |
21,7 |
1 631 |
62,8 |
21,9 |
1 632 |
62,2 |
22,2 |
1 633 |
62,5 |
31 |
1 634 |
62,3 |
31,3 |
1 635 |
62,6 |
31,7 |
1 636 |
62,3 |
22,8 |
1 637 |
62,7 |
12,6 |
1 638 |
62,2 |
15,2 |
1 639 |
61,9 |
32,6 |
1 640 |
62,5 |
23,1 |
1 641 |
61,7 |
19,4 |
1 642 |
61,7 |
10,8 |
1 643 |
61,6 |
10,2 |
1 644 |
61,4 |
„m” |
1 645 |
60,8 |
„m” |
1 646 |
60,7 |
„m” |
1 647 |
61 |
12,4 |
1 648 |
60,4 |
5,3 |
1 649 |
61 |
13,1 |
1 650 |
60,7 |
29,6 |
1 651 |
60,5 |
28,9 |
1 652 |
60,8 |
27,1 |
1 653 |
61,2 |
27,3 |
1 654 |
60,9 |
20,6 |
1 655 |
61,1 |
13,9 |
1 656 |
60,7 |
13,4 |
1 657 |
61,3 |
26,1 |
1 658 |
60,9 |
23,7 |
1 659 |
61,4 |
32,1 |
1 660 |
61,7 |
33,5 |
1 661 |
61,8 |
34,1 |
1 662 |
61,7 |
17 |
1 663 |
61,7 |
2,5 |
1 664 |
61,5 |
5,9 |
1 665 |
61,3 |
14,9 |
1 666 |
61,5 |
17,2 |
1 667 |
61,1 |
„m” |
1 668 |
61,4 |
„m” |
1 669 |
61,4 |
8,8 |
1 670 |
61,3 |
8,8 |
1 671 |
61 |
18 |
1 672 |
61,5 |
13 |
1 673 |
61 |
3,7 |
1 674 |
60,9 |
3,1 |
1 675 |
60,9 |
4,7 |
1 676 |
60,6 |
4,1 |
1 677 |
60,6 |
6,7 |
1 678 |
60,6 |
1 2,8 |
1 679 |
60,7 |
1 1,9 |
1 680 |
60,6 |
1 2,4 |
1 681 |
60,1 |
1 2,4 |
1 682 |
60,5 |
1 2 |
1 683 |
60,4 |
1 1,8 |
1 684 |
59,9 |
1 2,4 |
1 685 |
59,6 |
1 2,4 |
1 686 |
59,6 |
9,1 |
1 687 |
59,9 |
0 |
1 688 |
59,9 |
20,4 |
1 689 |
59,8 |
4,4 |
1 690 |
59,4 |
3,1 |
1 691 |
59,5 |
26,3 |
1 692 |
59,6 |
20,1 |
1 693 |
59,4 |
35 |
1 694 |
60,9 |
22,1 |
1 695 |
60,5 |
1 2,2 |
1 696 |
60,1 |
1 1 |
1 697 |
60,1 |
8,2 |
1 698 |
60,5 |
6,7 |
1 699 |
60 |
5,1 |
1 700 |
60 |
5,1 |
1 701 |
60 |
9 |
1 702 |
60,1 |
5,7 |
1 703 |
59,9 |
8,5 |
1 704 |
59,4 |
6 |
1 705 |
59,5 |
5,5 |
1 706 |
59,5 |
1 4,2 |
1 707 |
59,5 |
6,2 |
1 708 |
59,4 |
1 0,3 |
1 709 |
59,6 |
1 3,8 |
1 710 |
59,5 |
1 3,9 |
1 711 |
60,1 |
1 8,9 |
1 712 |
59,4 |
1 3,1 |
1 713 |
59,8 |
5,4 |
1 714 |
59,9 |
2,9 |
1 715 |
60,1 |
7,1 |
1 716 |
59,6 |
1 2 |
1 717 |
59,6 |
4,9 |
1 718 |
59,4 |
22,7 |
1 719 |
59,6 |
22 |
1 720 |
60,1 |
1 7,4 |
1 721 |
60,2 |
1 6,6 |
1 722 |
59,4 |
28,6 |
1 723 |
60,3 |
22,4 |
1 724 |
59,9 |
20 |
1 725 |
60,2 |
1 8,6 |
1 726 |
60,3 |
1 1,9 |
1 727 |
60,4 |
1 1,6 |
1 728 |
60,6 |
1 0,6 |
1 729 |
60,8 |
1 6 |
1 730 |
60,9 |
1 7 |
1 731 |
60,9 |
1 6,1 |
1 732 |
60,7 |
1 1,4 |
1 733 |
60,9 |
1 1,3 |
1 734 |
61,1 |
1 1,2 |
1 735 |
61,1 |
25,6 |
1 736 |
61 |
1 4,6 |
1 737 |
61 |
1 0,4 |
1 738 |
60,6 |
„m” |
1 739 |
60,9 |
„m” |
1 740 |
60,8 |
4,8 |
1 741 |
59,9 |
„m” |
1 742 |
59,8 |
„m” |
1 743 |
59,1 |
„m” |
1 744 |
58,8 |
„m” |
1 745 |
58,8 |
„m” |
1 746 |
58,2 |
„m” |
1 747 |
58,5 |
1 4,3 |
1 748 |
57,5 |
4,4 |
1 749 |
57,9 |
0 |
1 750 |
57,8 |
20,9 |
1 751 |
58,3 |
9,2 |
1 752 |
57,8 |
8,2 |
1 753 |
57,5 |
1 5,3 |
1 754 |
58,4 |
38 |
1 755 |
58,1 |
1 5,4 |
1 756 |
58,8 |
1 1,8 |
1 757 |
58,3 |
8,1 |
1 758 |
58,3 |
5,5 |
1 759 |
59 |
4,1 |
1 760 |
58,2 |
4,9 |
1 761 |
57,9 |
10,1 |
1 762 |
58,5 |
7,5 |
1 763 |
57,4 |
7 |
1 764 |
58,2 |
6,7 |
1 765 |
58,2 |
6,6 |
1 766 |
57,3 |
17,3 |
1 767 |
58 |
11,4 |
1 768 |
57,5 |
47,4 |
1 769 |
57,4 |
28,8 |
1 770 |
58,8 |
24,3 |
1 771 |
57,7 |
25,5 |
1 772 |
58,4 |
35,5 |
1 773 |
58,4 |
29,3 |
1 774 |
59 |
33,8 |
1 775 |
59 |
18,7 |
1 776 |
58,8 |
9,8 |
1 777 |
58,8 |
23,9 |
1 778 |
59,1 |
48,2 |
1 779 |
59,4 |
37,2 |
1 780 |
59,6 |
29,1 |
1 781 |
50 |
25 |
1 782 |
40 |
20 |
1 783 |
30 |
15 |
1 784 |
20 |
10 |
1 785 |
1 0 |
5 |
1 786 |
0 |
0 |
1 787 |
0 |
0 |
1 788 |
0 |
0 |
1 789 |
0 |
0 |
1 790 |
0 |
0 |
1 791 |
0 |
0 |
1 792 |
0 |
0 |
1 793 |
0 |
0 |
1 794 |
0 |
0 |
1 795 |
0 |
0 |
1 796 |
0 |
0 |
1 797 |
0 |
0 |
1 798 |
0 |
0 |
1 799 |
0 |
0 |
1 800 |
0 |
0 |
„m” = cu motorul cuplat. |
În figura 5 se prezintă o reprezentare grafică a programării dinamometrului pentru testul ETC.
ANEXA 4
Apendicele 4
PROCEDURI DE MĂSURARE ȘI EȘANTIONARE
1. INTRODUCERE
Componentele gazoase, particulele și fumul emise de motoarele supuse testării trebuie măsurate prin metodele descrise în anexa 4 apendicele 6. Punctele anexei 4 apendicele 6 descriu sistemele analitice recomandate pentru emisiile gazoase (punctul 1), sistemele recomandate pentru diluția particulelor și pentru eșantionare (punctul 2) și opacimetrele recomandate pentru măsurarea fumului (punctul 3).
Pentru ESC, componentele gazoase se stabilesc în gazul de evacuare brut. Acestea se pot stabili, opțional, în gazul de evacuare diluat, în cazul în care sistemul de diluție totală a debitului este utilizat pentru determinarea particulelor. Particulele se determină cu un sistem de diluție fie parțială, fie totală a debitului.
Pentru ETC, se utilizează numai un sistem de diluție totală a debitului în scopul stabilirii emisiilor gazoase și a particulelor, iar acesta este considerat a fi sistemul de referință. Cu toate acestea, serviciul tehnic poate aproba sisteme de diluție parțială a debitului, în cazul în care se dovedește echivalența lor în conformitate cu punctul 6.2 din regulament și în cazul în care se depune la serviciul tehnic o descriere detaliată a evaluării datelor și a procedurilor de calcul.
2. DINAMOMETRUL ȘI ECHIPAMENTUL CELULEI DE TESTARE
Se folosește următorul echipament pentru testarea emisiilor motoarelor asupra dinamometrelor motoarelor.
2.1. Dinamometrul motorului
Se folosește un dinamometru de motor cu caracteristici adecvate pentru a realiza ciclul de testare descris în apendicele 1 și 2 la prezenta anexă. Instrumentele pentru măsurarea turației trebuie să aibă o acuratețe a citirii de ± 2 %. Sistemul de măsurare a cuplului trebuie să aibă o acuratețe a citirii de ± 3 % în limita > 20 % din scala totală și o acuratețe de ± 0,6 % din scală totală, în limita ≤ 20 % din scala totală.
2.2. Alte instrumente
Instrumentele de măsurare a consumului de carburant, a consumului de aer, a temperaturii fluidului de răcire și a lubrifiantului, a presiunii gazului de evacuare și a scăderii presiunii la colectorul de admisie, a temperaturii gazului de evacuare, a temperaturii aerului de admisie, a presiunii atmosferice, a umidității și temperaturii carburantului, trebuie utilizate conform cerințelor. Aceste instrumente trebuie să respecte cerințele din tabelul 8:
Tabelul 8
Acuratețea instrumentelor de măsură
Instrumente de măsură |
Acuratețe |
Consumul de carburant |
±2 % din valoarea maximă a motorului |
Consumul de aer |
±2 % din valoarea maximă a motorului |
Temperaturi ≤ 600 K (327 °C) |
±2 K absolut |
Temperaturi > 600 K (327 °C) |
±1 % din citire |
Presiunea atmosferică |
± 0,1 kPa absolut |
Presiunea gazului de evacuare |
± 0,2 kPa absolut |
Scăderea presiunii de admisie |
± 0,05 kPa absolut |
Alte presiuni |
± 0,1 kPa absolut |
Umiditatea relativă |
±3 % absolut |
Umiditatea absolută |
±5 % din citire |
2.3. Debitul gazului de evacuare
Pentru calcularea emisiilor în gazul de evacuare brut, este necesară cunoașterea debitului gazului de evacuare (a se vedea punctul 4.4 din apendicele 1). Debitul gazului de evacuare se determină prin una dintre metodele următoare:
(a) |
măsurare directă a debitului gazelor de evacuare printr-un ajutaj al debitului sau sistem echivalent de măsurare; |
(b) |
măsurarea debitului de aer și a debitului de carburant prin sisteme adecvate de măsurare și calculare a debitului gazului de evacuare prin următoarea ecuație:
|
Acuratețea determinării debitului gazului de evacuare trebuie să fie de cel puțin ± 2,5 % din citire.
2.4. Debitul gazului de evacuare diluat
Pentru calcularea emisiilor de gaz diluat printr-un sistem de diluție totală a debitului (obligatoriu pentru ETC), este necesară cunoașterea debitului de gaz de evacuare diluat (a se vedea punctul 4.3 din apendicele 2). Debitul total al gazului de evacuare diluat (GTOTW) sau masa totală a gazului de evacuare diluat pe parcursul testului (MTOTW) trebuie măsurate cu PDP sau CFV (anexa 4 apendicele 6 punctul 2.3.1). Acuratețea trebuie să fie de cel puțin ± 2 % din citire și se stabilește în conformitate cu dispozițiile anexei 4 apendicele 5 punctul 2.4.
3. DETERMINAREA COMPONENTELOR GAZOASE
3.1. Specificații generale privind analizorii
Analizorii trebuie să aibă o gamă de măsurare în conformitate cu acuratețea cerută pentru măsurarea concentrației componentelor gazelor de evacuare (punctul 3.1.1). Se recomandă utilizarea analizorilor astfel încât concentrația măsurată să fie între 15 % și 100 % din scala totală.
În cazul în care sunt folosite sisteme de afișare a datelor (computere, înregistratoare automate de date) care să ofere suficientă acuratețe și o rezoluție sub 15 % din scala totală, concentrațiile sub 15 % din scala totală sunt, de asemenea, acceptabile. În acest caz, sunt necesare calibrări suplimentare a cel puțin patru puncte aflate teoretic la distanță egală și diferite de zero, pentru a se asigura acuratețea curbelor de calibrare în conformitate cu anexa 4 apendicele 5 punctul 1.5.5.2.
Compatibilitatea electromagnetică (EMC) a echipamentului trebuie să fie la un nivel care să reducă la minimum erorile suplimentare.
3.1.1. Erori de măsurare
Eroarea totală a măsurărilor, inclusiv sensibilitatea la interacțiunea cu alte gaze (a se vedea anexa 4 apendicele 5 punctul 1.9) nu trebuie să depășească ± 5 % din citire sau 3,5 % din scala totală, reținându-se valoarea mai mică. Pentru concentrații mai mici de 100 ppm, eroarea de măsurare nu trebuie să depășească ± 4 ppm.
3.1.2. Repetabilitatea
Repetabilitatea, definită ca abaterea standard multiplicată de 2,5 ori din 10 valori repetitive de reacție la o calibrare dată sau la gazul etalon, nu trebuie să fie mai mare de ± 1 % din concentrația scalei totale pentru fiecare interval folosit peste 155 ppm (sau ppmC) sau ± 2 % din fiecare interval folosit sub 155 ppm (sau ppmC).
3.1.3. Zgomotul
Reacția vârf-vârf al analizorului la zero și calibrare sau gaze etalon, pe durata oricărui interval de 10 secunde, nu trebuie să depășească 2 % din scala totală pe toate gamele utilizate.
3.1.4. Abaterea zero
Abaterea zero pe o durată de o oră trebuie să fie mai mică de 2 % din scala totală, pe gama cea mai joasă folosită. Reacția zero este definită ca reacție medie, incluzând zgomotul, la un gaz zero într-un interval de 30 de secunde.
3.1.5. Abaterea de la etalon
Abaterea de la etalon pe o perioadă de o oră trebuie să fie mai mică de 2 % din scala totală, pe gama cea mai joasă folosită. Etalonul este definit ca diferența dintre valoarea reacției la etalon și reacția zero. Reacția la etalon este definită drept reacție medie, incluzând zgomotul, la un gaz etalon, pe durata unui interval de 30 de secunde.
3.2. Uscarea gazului
Instrumentul opțional de uscare a gazului trebuie să aibă un efect minim asupra concentrației gazelor măsurate. Aparatele de uscare chimică nu sunt o metodă acceptabilă de îndepărtare a apei din eșantion.
3.3. Analizori
Punctele 3.3.1-3.3.4 descriu principiile de măsurare care trebuie folosite. O descriere detaliată a sistemelor de măsurare este prezentată în anexa 4 apendicele 6. Gazele care urmează să fie măsurate trebuie analizate cu următoarele instrumente. Pentru analizorii neliniari este acceptată utilizarea circuitelor de liniarizare.
3.3.1. Analiza monoxidului de carbon (CO)
Analizorul monoxidului de carbon trebuie să fie un analizor de absorbție nedispersivă cu infraroșu (NDIR).
3.3.2. Analiza dioxidului de carbon (CO2)
Analizorul dioxidului de carbon trebuie să fie un analizor de absorbție nedispersivă cu infraroșu (NDIR).
3.3.3. Analiza hidrocarburilor (HC)
Pentru motoarele diesel sau alimentate cu GPL, analizorul hidrocarburilor trebuie să fie de tipul detectorului cu ionizare în flacără încălzită (HFID) cu detector, supape, țevi etc., încălzit astfel încât să mențină o temperatură a gazului de 463 K ± 10 K (190 ± 10 °C). Pentru motoarele alimentate cu gaz natural, analizorul hidrocarburilor trebuie să fie de tipul detectorului cu ionizare în flacără neîncălzit (FID), în funcție de metoda utilizată (a se vedea anexa 4 apendicele 6 punctul 1.3).
3.3.4. Analiza hidrocarburilor nemetanice (NMHC) (numai motoare alimentate cu gaz natural)
Hidrocarburile nemetanice se determină prin una din următoarele metode:
3.3.4.1. Metoda cromatografiei în fază gazoasă (GC)
Hidrocarburile nemetanice se determină prin extragerea metanului analizat cu un cromatograf cu gaz (GC) condiționat la 423 K (150 °C) din hidrocarburile măsurate în conformitate cu punctul 3.3.3.
3.3.4.2. Metoda separatorului nemetanic (NMC)
Determinarea fracției nemetanice se efectuează cu NMC încălzit cuplat în linie cu un FID, în conformitate cu punctul 3.3.3, prin extragerea metanului din hidrocarburi.
3.3.5. Analiza oxizilor de azot (NOx)
Analizorul oxizilor de azot trebuie să fie un analizor de tipul detectorului cu chemiluminiscență (CLD) sau de tipul detectorului cu chemiluminiscență încălzit (HCLD) cu convertor NO2/NO, în cazul în care este măsurat în stare uscată. În cazul în care este măsurat în stare umedă, se folosește un HCLD cu convertor menținut la peste 328 K (55 °C), cu condiția să fie îndeplinită verificarea răcirii cu apă (a se vedea anexa 4 apendicele 5 punctul 1.9.2.2).
3.4. Eșantionarea emisiilor de gaze
3.4.1. Gazul de evacuare brut (numai ESC)
Sondele de măsurare a emisiilor gazoase trebuie montate la cel puțin 0,5 m sau la o distanță echivalentă cu de trei ori diametrul țevii de evacuare, în funcție de valoarea cea mai mare, în amonte față de ieșirea sistemului gazelor de evacuare și suficient de aproape de motor pentru a asigura o temperatură a gazului de evacuare de cel puțin 343 K (70 °C) la sondă.
În cazul motoarelor cu mai mulți cilindri, dotate cu un colector de evacuare ramificat, orificiul de intrare al sondei trebuie localizat la o distanță suficientă în aval, astfel încât să ofere siguranța că eșantionul este reprezentativ pentru emisia medie de gaze de evacuare provenită de la toți cilindrii. În cazul motoarelor cu mai mulți cilindri care au grupuri distincte de colectoare, precum motoarele cu configurație în „V”, este permisă obținerea unui eșantion individual din fiecare grup și calcularea unei emisii medii de gaz de evacuare. Se pot folosi și alte metode în privința cărora s-a dovedit că pot fi corelate cu metodele de mai sus. Pentru calcularea emisiei de gaze de evacuare trebuie folosit debitul total al gazelor de evacuare emise de motor.
În cazul în care motorul este echipat cu un sistem de evacuare cu posttratare, eșantionul de gaze de evacuare poate fi prelevat din aval de acest sistem.
3.4.2. Gazul de evacuare diluat (obligatoriu pentru ETC, opțional pentru ESC)
Țeava de evacuare dintre motor și sistemul de diluție totală a debitului trebuie să respecte cerințele din anexa 4 apendicele 6 punctul 2.3.1, EP.
Sonda/sondele de măsurare a emisiilor gazoase trebuie să fie instalate în tunelul de diluție, într-un punct unde aerul de diluție și gazul de evacuare sunt foarte bine amestecate și sunt în apropierea sondei de eșantionare a particulelor.
Pentru ETC, eșantionarea poate fi efectuată, în general, prin două metode:
— |
poluanții sunt eșantionați într-un sac de eșantionare pe parcursul ciclului și măsurați ulterior efectuării testului; |
— |
poluanții sunt eșantionați în ritm continuu și integrați pe parcursul ciclului; această metodă este obligatorie pentru HC și NOx. |
4. DETERMINAREA PARTICULELOR
Determinarea particulelor necesită un sistem de diluție. Diluția poate fi realizată printr-un sistem de diluție parțială (numai pentru ESC) sau totală a debitului (obligatoriu pentru ETC). Capacitatea debitului sistemului de diluție trebuie să fie destul de mare pentru a elimina complet condensarea apei de diluție din sistemul de eșantionare și pentru a menține temperatura gazului de evacuare diluat la o valoare mai mică sau egală cu 325 K (52 °C), imediat în amonte față de suportul filtrului. Se permite dezumidificarea aerului de diluție înainte ca acesta să intre în sistemul de diluție, în cazul în care umiditatea aerului este ridicată. Temperatura aerului de diluție trebuie să fie de 298 K ± 5 K (25 °C ± 5 °C). Se recomandă preîncălzirea aerului de diluție peste temperatura limită de 303 K (30 °C), în cazul în care temperatura mediului este sub 293 K (20 °C). Cu toate acestea, temperatura aerului de diluție nu trebuie să depășească 325 K (52 °C) înaintea introducerii gazului de evacuare în tunelul de diluție.
Sistemul de diluție parțială a debitului trebuie să fie proiectat astfel încât să separe debitul gazului de evacuare în două fracțiuni, cea mică fiind diluată cu aer și, în consecință, folosită pentru măsurarea particulelor. În acest scop, este necesară determinarea proporției de diluție cu un grad înalt de acuratețe. Se pot aplica diferite metode de separare, în cadrul cărora tipul de separare folosit impune într-o măsură semnificativă tipul de echipament pentru eșantionare și procedurile care urmează să fie folosite (anexa 4 apendicele 6 punctul 2.2). Sonda de eșantionare a particulelor trebuie instalată în apropierea sondei de eșantionare a emisiilor de gaz, iar instalarea trebuie să respecte dispozițiile de la punctul 3.4.1.
Pentru a determina masa particulelor, sunt necesare un sistem de eșantionare a particulelor, filtre de eșantionare a particulelor, o balanță microgram și o cameră de cântărire controlată din punct de vedere al temperaturii și al umidității.
Pentru eșantionarea particulelor, se aplică metoda filtrului unic care utilizează o pereche de filtre (a se vedea punctul 4.1.3) pentru întregul ciclu de testare. Pentru ESC, trebuie să se acorde o atenție considerabilă timpilor de eșantionare și debitelor, în timpul fazei de eșantionare din cadrul testului.
4.1. Filtre de eșantionare a particulelor
4.1.1. Specificațiile filtrului
Sunt necesare filtre din fibră de sticlă, acoperite cu un strat de fluorocarburi sau filtre cu membrană pe bază de fluorocarburi. Toate tipurile de filtre trebuie să aibă un coeficient de colectare de 0,3 μm a DOP (dioctilftalat) de cel puțin 95 % la viteza de suprafață a unui gaz între 35 și 80 cm/s.
4.1.2. Dimensiunea filtrului
Filtrele de particule trebuie să aibă un diametru minim de 47 mm (37 mm diametru util). Se acceptă filtre cu diametrul mai mare (punctul 4.1.5).
4.1.3. Filtre primare și de rezervă
Eșantionarea gazului de evacuare diluat se efectuează printr-o pereche de filtre plasate în serie (unul primar și unul de rezervă), în timpul secvenței de testare. Filtrul de rezervă se montează la nu mai mult de 100 mm în aval față de filtrul inițial și fără să fie în contact cu acesta. Filtrele pot fi cântărite separat sau ca pereche, fiind în acest caz plasate cu suprafețele utile una în fața celeilalte.
4.1.4. Viteza la suprafața filtrului
Se obține prin filtru o viteză la suprafață a gazului de 35-80 cm/s. Scăderea presiunii între începutul și încheierea testării nu trebuie să fie mai mare de 25 kPa.
4.1.5. Încărcarea filtrului
Încărcarea minimă recomandată a filtrului este de 0,5 mg/1 075 mm2 de suprafață utilă. Pentru dimensiunile filtrelor cel mai des utilizate, valorile sunt indicate în tabelul 9.
Tabelul 9
Încărcarea recomandată a filtrului
Diametrul filtrului (mm) |
Suprafața utilă recomandată (mm) |
Încărcarea minimă recomandată (mm) |
47 |
37 |
0,5 |
70 |
60 |
1,3 |
90 |
80 |
2,3 |
110 |
100 |
3,6 |
4.2. Camera de cântărire și specificațiile balanței analitice
4.2.1. Condițiile camerei de cântărire
Temperatura incintei (sau încăperii) în care filtrele de particule sunt condiționate și cântărite trebuie menținută între limitele de 295 K ± 3 K (22 °C ± 3 °C) pe durata întregii condiționări și cântăriri a filtrului. Umiditatea trebuie menținută la un punct de condens de 282,5 ± 3 K (9,5 °C ± 3 °C) și o umiditate relativă de 45 % ± 8 %.
4.2.2. Cântărirea filtrului de referință
Mediul din cameră (sau încăpere) nu trebuie să fie contaminat de factorii ambientali (de exemplu, praf) care să se așeze pe filtrele de particule, în timpul stabilizării lor. Se pot permite perturbații ale specificațiilor camerei de cântărire, conform specificațiilor de la punctul 4.2.1, în cazul în care durata lor nu depășește 30 de minute. Camera de cântărire trebuie să îndeplinească specificațiile cerute înainte de intrarea personalului în încăpere. Cel puțin două filtre de referință neutilizate sau două perechi trebuie cântărite în intervalul de patru ore de la cântărirea filtrului eșantion (pereche) sau în același timp cu cântărirea. Ele trebuie să fie de aceeași mărime și din același material cu filtrele de eșantionare.
În cazul în care greutatea medie a filtrelor de referință (perechile de filtre de referință) se schimbă între cântăririle filtrului eșantion cu mai mult de ± 5 % (± 7,5 % pentru perechea de filtre) din încărcarea minimă recomandată a filtrului (punctul 4.1.5), atunci se îndepărtează toate filtrele de eșantionare și se repetă testul pentru emisii.
În cazul în care criteriile de stabilitate ale camerei de cântărire indicate la punctul 4.2.1 nu sunt îndeplinite, însă cântărirea filtrului (pereche) de referință este conformă cu criteriile anterioare, constructorul motorului are opțiunea de a accepta cântărirea filtrelor de eșantionare sau anularea testelor, reparând sistemul de control al camerei de cântărire și reluând testul.
4.2.3. Balanța analitică
Balanța analitică folosită la determinarea greutății tuturor filtrelor trebuie să aibă o precizie (abatere standard) de 20 μg și o rezoluție de 10 μg (1 cifră = 10 μg). Pentru filtrele cu un diametru mai mic de 70 mm, precizia și rezoluția trebuie să fie de 2 μg, respectiv de 1 μg.
4.2.4. Eliminarea efectelor electricității statice
Pentru a elimina efectele electricității statice, filtrele trebuie neutralizate înainte de căntărire, de exemplu folosind un neutralizator cu poloniu sau un alt dispozitiv cu efect similar.
4.3. Specificații suplimentare pentru măsurarea particulelor
Toate părțile sistemului de diluție și ale sistemului de eșantionare, de la țeava de evacuare până la suportul filtrului, care sunt în contact cu gazul de evacuare brut și diluat, trebuie proiectate astfel încât să se minimizeze depunerea sau alterarea particulelor. Toate părțile trebuie realizate din materiale conductoare de electricitate, care să nu intre în reacție cu componentele gazului de evacuare, și trebuie legate la pământ pentru a preveni efectele electrostatice.
5. DETERMINAREA FUMULUI
Acest punct conține specificații privind echipamentul de testare obligatoriu și opțional care trebuie utilizat în testul ELR. Fumul se măsoară cu un opacimetru dotat cu un mod de citire a opacității și a coeficientului de absorbție a luminii. Modul de citire a opacității se utilizează numai pentru calibrare și verificarea opacimetrului. Valorile fumului din cadrul ciclului de testare se măsoară în modul de citire a coeficientului de absorbție a luminii.
5.1. Cerințe generale
Testul ELR necesită utilizarea unui sistem de măsurare a fumului și de prelucrare a datelor care include trei unități funcționale. Aceste unități pot fi integrate într-o singură componentă sau folosite ca un sistem de componente interconectate. Cele trei unități funcționale sunt:
— |
un opacimetru care respectă specificațiile din anexa 4 apendicele 6 punctul 3; |
— |
o unitate de prelucrare a datelor capabilă să îndeplinească funcțiile descrise în anexa 4 apendicele 1 punctul 6; |
— |
o imprimantă și/sau un mediu de stocare electronică pentru înregistrarea și redarea valorilor impuse ale fumului specificate în anexa 4 apendicele 1 punctul 6.3. |
5.2. Cerințe specifice
5.2.1. Linearitate
Linearitatea trebuie să se încadreze între ± 2 % opacitate.
5.2.2. Abaterea zero
Abaterea zero pe o durată de o oră nu trebuie să depășească ± 1 % opacitate.
5.2.3. Valorile afișate și intervalele opacimetrului
Pentru valorile opacității, intervalele trebuie să fie între 0-100 %, iar lizibilitatea de 0,1 %. Pentru indicarea coeficientului de absorbție a luminii, intervalul trebuie să fie 0-30 m–1, iar lizibilitatea de 0,01 m–1.
5.2.4. Timpul de reacție al instrumentului
Timpul de reacție fizică al opacimetrului nu trebuie să depășească 0,2 s. Timpul de reacție fizică reprezintă diferența dintre timpii în care rezultatul furnizat de un receptor cu reacție rapidă atinge 10 și 90 % din abaterea totală în cazul în care opacitatea gazului măsurat se schimbă în mai puțin de 0,1 s.
Timpul de reacție electrică al opacimetrului nu trebuie să depășească 0,05 s. Timpul de reacție electrică reprezintă diferența dintre intervalele în care rezultatul furnizat de opacimetru atinge 10 și 90 % din abaterea totală în cazul în care sursa de lumină este întreruptă sau complet stinsă în mai puțin de 0,01 s.
5.2.5. Filtre cu densitate neutră
Orice filtru cu densitate neutră utilizat pentru calibrarea opacimetrului, măsurarea linearității sau stabilirea etalonului trebuie să aibă o valoare cunoscută în limita a 1,0 % opacitate. Acuratețea valorii nominale a filtrului trebuie verificată cel puțin anual, utilizându-se o referință care să fie identificată într-un standard național sau internațional.
Filtrele cu densitate neutră sunt dispozitive de precizie și se pot deregla ușor în timpul utilizării. Manevrarea lor trebuie redusă la minimum, iar în cazul în care este necesar, aceasta trebuie efectuată cu atenție și trebuie evitată zgârierea sau pătarea filtrului.
ANEXA 4
Apendicele 5
PROCEDURA DE CALIBRARE
1. CALIBRAREA INSTRUMENTELOR ANALITICE
1.1. Introducere
Fiecare analizor trebuie calibrat ori de câte ori este necesar pentru a îndeplini cerințele privind acuratețea din prezenta directivă. Metoda de calibrare care trebuie folosită este descrisă la acest punct pentru analizorii indicați în anexa 4 apendicele 4 punctul 3 și în anexa 4 apendicele 6 punctul 1.
1.2. Gaze de calibrare
Trebuie respectată durata de depozitare a tuturor gazelor de calibrare.
Se înregistrează data de expirare a gazelor de calibrare declarată de constructor.
1.2.1. Gaze pure
Puritatea cerută a gazelor este definită de limitele de contaminare indicate mai jos. Pentru operațiune sunt necesare următoarele gaze:
|
Azot purificat (contaminare ≤ 1 ppm C1, ≤ 1 pmm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO) |
|
Oxigen purificat (puritate > 99,5 % vol O2) |
|
Amestec de hidrogen-heliu (40 ± 2 % hidrogen, heliu transportor) (contaminare ≤ 1 ppm C1, ≤ 400 ppm CO2) |
|
Aer sintetic purificat (contaminare ≤ 1 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO) (conținutul de oxigen între 18-21 % vol) |
|
Propan purificat sau CO pentru verificarea CVS |
1.2.2. Gaze de calibrare și gaze etalon
Sunt necesare amestecuri de gaze având următoarele compoziții chimice:
C3H8 |
și aer sintetic purificat (a se vedea punctul 1.2.1) |
CO |
și azot purificat |
NOx |
și azot purificat (cantitatea de NO2 din acest gaz de calibrare nu trebuie să depășească 5 % din conținutul de NO) |
CO2 |
și azot purificat |
CH4 |
și aer sintetic purificat |
C2H6 |
și aer sintetic purificat |
Notă: Sunt permise și alte combinații de gaze, cu condiția ca gazele să nu intre în reacție.
Adevărata concentrație a gazului de calibrare și a gazului etalon trebuie să nu depășească ± 2 % din valoarea nominală. Toate concentrațiile gazului de calibrare trebuie calculate în funcție de volum (procentajul de volum sau volum ppm).
Gazele folosite pentru calibrare și ca etalon pot fi obținute, de asemenea, cu ajutorul unui separator care diluează cu N2 purificat sau cu aer sintetic purificat. Acuratețea dispozitivului de combinare trebuie să permită determinarea concentrației gazelor de calibrare diluate într-un interval de ± 2 %.
1.3. Procedura de operare pentru analizori și sistemul de eșantionare
Procedura de funcționare pentru analizori trebuie să respecte instrucțiunile de punere în funcțiune și de operare ale constructorului instrumentului. Trebuie incluse cerințele minime de la punctele 1.4-1.9.
1.4. Testul privind pierderile prin scurgere
Trebuie efectuat un sistem de testare privind pierderile prin scurgere. Sonda este deconectată de la sistemul de evacuare și orificiul acesteia astupat. Se pune în funcțiune pompa analizorului. După o perioadă inițială de stabilizare, toate aparatele de măsurare a debitului ar trebui să indice zero. În caz contrar, liniile de eșantionare trebuie controlate, iar erorile corectate.
Cantitatea maximă aprobată a pierderilor prin scurgere pe latura vidată este de 0,5 % din debitul actual pentru porțiunea de sistem controlată. Debitele analizorului și ale derivației pot fi folosite pentru a estima valorile reale ale debitului.
O altă metodă presupune introducerea unei schimbări treptate în concentrație la începutul liniei de eșantionare prin comutarea de la zero la gazul etalon. În cazul în care, după o perioadă adecvată de timp, indicatoarele arată o concentrație mai mică decât concentrația introdusă, acest fapt indică probleme de calibrare sau de pierderi prin scurgere.
1.5. Procedura de calibrare
1.5.1. Ansamblul de instrumente
Se calibrează ansamblul de instrumente, iar curbele de calibrare sunt verificate prin gaze standard. Se folosesc aceleași debite ale gazului ca și în cazul eșantionării gazului de evacuare.
1.5.2. Timpul de încălzire
Timpul de încălzire trebuie să fie cel recomandat de constructor. În cazul în care acesta nu este specificat, se recomandă o perioadă de minimum două ore pentru încălzirea analizorilor.
1.5.3. Analizorul NDIR și HFID
Analizorul NDIR trebuie reglat în funcție de necesități, iar flacăra de ardere a analizorului HFID trebuie optimizată (punctul 1.8.1).
1.5.4. Calibrarea
Se calibrează fiecare interval de funcționare folosit în mod normal.
Folosind aer purificat sintetic (sau azot), analizorii CO, CO2, NOx și HC sunt reglați la zero.
Gazele de calibrare adecvate se introduc în analizori, valorile sunt înregistrate, iar curbele de calibrare stabilite în conformitate cu punctul 1.5.5.
Reglarea la zero trebuie reverificată, iar procedura de calibrare repetată, în cazul în care este necesar.
1.5.5. Stabilirea curbei de calibrare
1.5.5.1. Orientări generale
Curba de calibrare a analizorului este stabilită de cel puțin cinci puncte de calibrare (exclusiv zero), la distanțe pe cât posibil egale. Cea mai mare concentrație nominală trebuie să fie mai mare sau egală cu 90 % din scala totală.
Curba de calibrare este calculată prin metoda celor mai mici pătrate. În cazul în care gradul polinomial rezultat este mai mare decât 3, numărul punctelor de calibrare (inclusiv zero) trebuie să fie cel puțin egal cu gradul polinomului plus 2.
Curba de calibrare nu trebuie să difere cu mai mult de ± 2 % din valoarea nominală a fiecărui punct de calibrare și cu mai mult de ± 1 % din scala totală la zero.
Din curba de calibrare și punctele de calibrare, se poate verifica dacă calibrarea s-a efectuat corect. Trebuie indicați parametrii caracteristici diferiți ai analizorului, în special:
— |
intervalul măsurării; |
— |
sensibilitatea; |
— |
data realizării calibrării. |
1.5.5.2. Calibrarea la mai puțin de 15 % din scala totală
Curba de calibrare a analizorului este stabilită la cel puțin 4 puncte de calibrare suplimentare (exclusiv zero), distanțate nominal în mod egal sub 15 % din scala totală.
Curba de calibrare este calculată prin metoda celor mai mici pătrate.
Curba de calibrare nu trebuie să difere cu mai mult de ± 4 % din valoarea nominală a fiecărui punct de calibrare și cu mai mult de ± 1 % din scala totală la zero.
1.5.5.3. Metode alternative
În cazul în care se poate demonstra că tehnologia alternativă (de exemplu, computerul, comutatorul cu rază de acțiune controlată electronic etc.) oferă o acuratețe echivalentă, se pot folosi aceste metode.
1.6. Verificarea calibrării
Fiecare interval de operare folosit în mod normal trebuie verificat înaintea fiecărei analize, conform procedurii următoare:
Calibrarea este verificată prin utilizarea unui gaz zero și a unui gaz etalon a cărui valoare nominală este mai mare de 80 % din scala totală a intervalului măsurării.
În cazul în care, luând în considerare cele două puncte, valoarea identificată nu diferă cu mai mult de ± 4 % din scala totală a valorii de referință declarate, parametrii de ajustare pot fi modificați. În cazul în care acest lucru nu este valabil, noua curbă de calibrare este stabilită în conformitate cu punctul 1.5.5.
1.7. Testul de eficiență a convertorului de NOx
Eficiența convertorului folosit pentru conversia NO2 în NO se testează în conformitate cu punctele 1.7.1-1.7.8 (figura 6).
1.7.1. Pregătirea testului
Folosind pregătirea testului în conformitate cu figura 6 (a se vedea, de asemenea, anexa 4 apendicele 4 punctul 3.3.5) și procedura de mai jos, eficiența convertorilor poate fi testată cu ajutorul unui ozonator.
1.7.2. Calibrarea
CLD și HCLD trebuie calibrate în intervalul de calibrare cel mai frecvent, urmând specificațiile constructorului privind utilizarea gazului zero și a gazului etalon (conținutul de NO trebuie să atingă 80 % din intervalul de funcționare, iar concentrația de NO2 a amestecului de gaze la mai puțin de 5 % din concentrația de NO). Analizorul NOx trebuie să fie în modul NO, astfel încât gazul etalon să nu treacă prin convertor. Concentrația indicată trebuie înregistrată.
1.7.3. Calcul
Eficiența convertorului cu NOx se calculează după cum urmează:
unde:
a |
= |
concentrația de NOx conform punctului 1.7.6. |
b |
= |
concentrația de NOx conform punctului 1.7.7. |
c |
= |
concentrația de NO conform punctului 1.7.4. |
d |
= |
concentrația de NO conform punctul 1.7.5. |
1.7.4. Adăugarea de oxigen
Printr-un racord de tip T, se adaugă încontinuu oxigen sau aer zero în debitul de gaz, până când concentrația indicată este cu aproximativ 20 % mai mică decât concentrația de calibrare prezentată la punctul 1.7.2 (Analizorul este în modul NO.) Se înregistrează concentrația c indicată. Ozonatorul rămâne dezactivat de-a lungul procesului.
1.7.5. Activarea ozonatorului
Ozonatorul se activează în acest moment pentru a genera o cantitate suficientă de ozon, astfel încât să scadă concentrația de NO la aproximativ 20 % (minimum 10 %) din concentrația de calibrare prezentată la punctul 1.7.2 Se înregistrează concentrația d indicată. (Analizorul este în modul NO.)
1.7.6. Modul NOx
Analizorul NO este comutat ulterior la modul NOx, astfel încât amestecul de gaze (format din NO, NO2, O2 și N2) să treacă prin convertor. Se înregistrează concentrația a indicată. (Analizorul este în modul NOx.)
1.7.7. Dezactivarea ozonatorului
Ozonatorul este în acest moment dezactivat. Amestecul de gaze descris la punctul 1.7.6 trece prin convertor în detector. Este înregistrată concentrația indicată d. (Analizorul este în modul NOx.)
1.7.8. Modul NO
Comutat în modul NO cu ozonatorul dezactivat, debitul de oxigen sau de aer sintetic este, de asemenea, întrerupt. Rezultatul măsurării NOx la analizor nu trebuie să aibă o abatere mai mare de ± 5 % de la valoarea măsurată în conformitate cu punctul 1.7.2. (Analizorul este în modul NO.)
1.7.9. Intervalul testului
Eficiența convertorului trebuie testată înainte de fiecare calibrare a analizorului NOx.
1.7.10. Cerințe privind eficiența
Eficiența convertorului nu trebuie să fie mai mică de 90 %; se recomandă o eficiență mai mare, de 95 %.
Notă: În cazul în care, analizorul fiind în cel mai frecvent interval operațional, ozonatorul nu poate opera o reducere de la 80 % la 20 % în conformitate cu punctul 1.7.5, atunci se folosește cel mai înalt interval care să opereze reducerea.
1.8. Reglarea FID
1.8.1. Optimizarea reacției detectorului
Detectorul FID trebuie reglat în conformitate cu instrucțiunile constructorului. Pentru optimizarea reacției pe cel mai frecvent interval operațional, se folosește propan în gazul etalon al aerului.
După reglarea debitului carburantului și al aerului în conformitate cu recomandările constructorului, se introduce în analizor un gaz etalon de 350 ± 75 ppm C. Reacția la un debit dat al carburantului se determină din diferența dintre reacția gazului etalon și reacția gazului zero. Debitul carburantului trebuie reglat treptat peste și sub specificațiile constructorului. Se înregistrează reacția etalon și reacția zero la aceste debite ale carburantului. Diferența dintre reacția etalon și reacția zero este reprezentată grafic, iar debitul carburantului este reglat spre partea cu valori maxime ale curbei.
1.8.2. Factorii de reacție la hidrocarburi
Analizorul se calibrează folosindu-se propan în aer și în aerul sintetic purificat, în conformitate cu punctul 1.5.
Factorii de reacție se determină în cazul în care se supune un analizor operațiunilor de întreținere sau după perioade lungi de întreținere. Factorul de reacție (Rf) pentru o categorie specială de carbon este proporția dintre rezultatul măsurării de C1 obținută prin FID și concentrația de gaz din cilindru, exprimată în ppm C1.
Concentrația gazului de testare trebuie să fie la un nivel care să dea o reacție de aproximativ 80 % din scala totală. Concentrația trebuie cunoscută cu acuratețe de ± 2 % în raport cu un standard gravimetric exprimat în volum. Suplimentar, cilindrul gazului trebuie precondiționat timp de 24 de ore, la o temperatură de 298 K ± 5 K (25 °C ± 5 °C).
Gazele de testare care trebuie folosite și intervalele relative recomandate ale factorului de reacție sunt:
metan și aer sintetic purificat |
1,00 ≤ Rf ≤ 1,15 (motoare diesel și cu gaz petrolier lichefiat) |
metan și aer sintetic purificat |
1,00 ≤ Rf ≤ 1,07 (motoare cu gaze naturale) |
propilenă și aer sintetic purificat |
0,90 ≤ Rf ≤ 1,1 |
toluen și aer sintetic purificat |
0,90 ≤ Rf ≤ 1,1 |
Aceste valori se referă la factorul de reacție (Rf) cu valoare de 1,00 pentru propan și aer sintetic purificat.
1.8.3. Verificarea interferenței cu oxigenul
Verificarea interferenței cu oxigenul se realizează prin supunerea unui analizor operațiunilor de întreținere și după perioade lungi de întreținere.
Factorul de reacție este definit și se determină conform descrierii de la punctul 1.8.2. Gazul de testare care urmează să fie folosit și intervalul relativ recomandat al factorului de reacție sunt:
propan și azot: 0,95 ≤ Rf ≤ 1,05
Această valoare se referă la factorul de reacție (Rf) cu valoare de 1,00 pentru propan și aer sintetic purificat.
Concentrația de oxigen din aerul de ardere al FID trebuie să se situeze între limitele de ± 1 mol % din concentrația de oxigen a aerului de ardere folosit la ultima verificare a interferenței cu oxigenul. În cazul în care diferența este mai mare, interferența cu oxigenul trebuie verificată, iar analizorul reglat.
1.8.4. Eficiența separatorului nemetanic (NMC, numai pentru motoarele alimentate cu gaz natural)
NMC este utilizat pentru îndepărtarea hidrocarburilor nemetanice din gazul eșantion, prin oxidarea tuturor hidrocarburilor, cu excepția metanului. La modul ideal, conversia pentru metan este de 0 %, iar pentru alte hidrocarburi reprezentate de etan este de 100 %. Pentru o măsurare exactă a NMHC, cele două eficiențe se determină și sunt utilizate pentru calcularea debitului emisiilor de NMHC (a se vedea anexa 4 apendicele 2 punctul 4.3).
1.8.4.1. Eficiența metanului
Gazul de calibrare a metanului este trecut prin FID cu sau fără deviere de la NMC și se înregistrează ambele concentrații. Eficiența se stabilește după cum urmează:
unde:
concw |
= |
concentrație HC cu CH4 trecând prin NMC |
concw/o |
= |
concentrație HC cu CH4 ocolind NMC |
1.8.4.2. Eficiența etanului
Gazul de calibrare a etanului este trecut prin FID cu sau fără ocolirea NMC și se înregistrează ambele concentrații. Eficiența se stabilește după cum urmează:
unde:
concw |
= |
concentrație HC cu C2H6 trecând prin NMC |
concw/o |
= |
concentrație HC cu C2H6 ocolind NMC |
1.9. Efecte ale interferenței cu analizorii CO, CO2 și NOx
Gazele prezente în emisia de gaze de evacuare, în afara celui analizat, pot să interfereze cu citirea măsurătorilor în mai multe moduri. Interferența pozitivă survine în instrumentele NDIR, unde gazul de interferență produce același efect ca și gazul măsurat, dar într-un grad mai mic. Interferența negativă survine în instrumentele NDIR prin gazul de interferență care extinde banda de absorbție a gazului măsurat și în instrumentele CLD prin gazul de interferență care stinge radiația. Verificările interferențelor de la punctele 1.9.1 și 1.9.2 trebuie efectuate înainte de utilizarea inițială a analizorului și după perioade lungi de întreținere.
1.9.1. Verificarea interferenței analizorului CO
Apa și CO2 pot perturba funcționarea analizorului CO. Prin urmare, un gaz etalon CO2 având o concentrație de 80 până la 100 % din scala totală a intervalului maxim de operare folosit în timpul testării trebuie barbotat cu apă la temperatura camerei, iar reacția analizorului înregistrată. Reacția analizorului nu trebuie să fie mai mare de 1 % din scala totală pentru intervale mai mari sau egale cu 300 ppm sau mai mari de 3 ppm pentru intervale sub 300 ppm.
1.9.2. Verificarea interferenței analizorului NOx
Cele două gaze importante pentru analizorii CLD (și HCLD) sunt CO2 și vaporii de apă. Ratele de interferență ale acestor gaze sunt proporționale cu concentrațiile lor și, în consecință, necesită tehnici de testare prin care să se determine interferența la concentrațiile maxime avute în vedere și care survin în timpul testării.
1.9.2.1. Verificarea ratei de interferență cu CO2
Un gaz etalon CO2 având o concentrație de 80 până la 100 % din scala totală a intervalului maxim de operare este trecut prin analizorul NDIR, iar valoarea CO2 înregistrată drept A. Ulterior, acesta este diluat în proporție de aproximativ 50 % cu gaz etalon NO și trecut prin NDIR și (H)CLD, iar valorile CO2 și NO sunt înregistrate drept B, respectiv C. CO2 este întrerupt, iar prin (H)CLD este trecut numai gazul etalon NO, valoarea NO fiind înregistrată drept D.
Interferența, care nu trebuie să depășească 3 % din scala totală, se calculează după cum urmează:
unde:
A |
= |
concentrația CO2 nediluat, măsurată cu NDIR, în % |
B |
= |
concentrația CO2 diluat, măsurată cu NDIR, în % |
C |
= |
concentrația NO diluat, măsurată cu (H)CLD, în ppm |
D |
= |
concentrația NO nediluat, măsurată cu (H)CLD în ppm |
Se pot utiliza metode alternative de diluție și cuantificare a valorilor gazelor etalon CO2 și NO, precum amestecul dinamic sau dozajul dinamic.
1.9.2.2. Verificarea interferenței cu apa
Această verificare se aplică numai măsurării concentrației de gaz în stare umedă. Calculul interferenței cu apa trebuie să ia în considerare diluția gazului de control NO cu vapori de apă și gradarea concentrației cu vapori de apă din amestec până la cea avută în vedere în timpul testării.
Un gaz de control NO având o concentrație de 80 până la 100 % din scala totală a intervalului normal de operare este trecut prin (H)CLD, iar valoarea NO este înregistrată drept D. Gazul NO trebuie barbotat cu apă la temperatura camerei și trecut prin (H)CLD, iar valoarea NO este înregistrată drept C. Presiunea absolută de funcționare a analizorului și temperatura apei se determină și se înregistrează drept E, respectiv F. Presiunea vaporilor de saturație ai amestecului care corespunde cu temperatura apei din barbotor (F) se determină și se înregistrează drept G. Concentrația vaporilor de apă (H, în procente) a amestecului se calculează după cum urmează:
Concentrația estimată (De) a gazului etalon NO diluat (în vaporii de apă) se calculează după cum urmează:
Pentru emisiile diesel, concentrația maximă a vaporilor de apă evacuați (Hm, în procente) preconizată în timpul testării este estimată luând în considerare ipoteza unui raport al atomului de carburant H/C de 1,8:1 din concentrația gazului etalon nediluat CO2 (A, conform măsurării de la punctul 1.9.2.1) după cum urmează:
Interferența cu apa nu trebuie să fie mai mare de 3 % din scala totală și se calculează după cum urmează:
unde:
De |
= |
concentrația presupusă de NO diluat calculată în ppm |
C |
= |
concentrația de NO diluat calculată în ppm |
Hm |
= |
concentrația maximă a vaporilor de apă (%) |
H |
= |
concentrația reală a vaporilor de apă (%) |
Notă: Este important ca gazul de control NO să conțină o concentrație minimă NO2 pentru această verificare, deoarece absorbția de NO2 în apă nu a fost luată în considerare în calculele privind interferența.
1.10. Intervale de calibrare
Analizorii trebuie calibrați în conformitate cu punctul 1.5 cel puțin o dată la trei luni sau ori de câte ori are loc o reparație sau o modificare a sistemului, care ar putea influența calibrarea.
2. CALIBRAREA SISTEMULUI CVS
2.1. Aspecte generale
Sistemul CVS trebuie calibrat prin utilizarea unui debitmetru precis care se conformează standardelor naționale sau internaționale și a unui dispozitiv restrictiv. Debitul prin sistem trebuie măsurat la setări de restricție diferite, iar parametrii de control ai sistemului trebuie măsurați și asociați cu debitul.
Pot fi utilizate tipuri diferite de debitmetru, precum tuburi Venturi, debitmetru calibrat cu element de laminarizare, debitmetru cu turbină calibrat.
2.2. Calibrarea pompei volumetrice (PDP)
Toți parametrii care au legătură cu pompa se măsoară simultan cu parametrii care au legătură cu debitmetrul conectat în serie cu pompa. Debitul calculat (în m3/min la orificiul de admisie, presiune absolută și temperatură absolută) se marchează în raport cu o funcție de corelare care reprezintă valoarea unei combinații specifice a parametrilor pompei. Se stabilește ecuația lineară care pune în relație debitul pompei și funcția de corelare. În cazul în care un CVS are viteze multiple, calibrarea se efectuează pentru fiecare interval folosit. Trebuie menținută o temperatură constantă pe parcursul calibrării.
2.2.1. Analizarea datelor
Rata debitului aerului (Qs) la fiecare setare restrictivă (minimum cinci setări) se calculează în standard m3/min din datele debitmetrului utilizând metoda prescrisă de constructor. Rata debitului de aer se transformă ulterior în debit al pompei (V0) în m3/rev la temperatura și presiunea absolută de admisie în pompă, după cum urmează:
unde:
Qs |
= |
debitul de aer în condiții standard (101,3 kPa, 273 K), în m3/s |
T |
= |
temperatura la orificiul de admisie în pompă, în K |
PA |
= |
presiunea absolută la orificiul de admisie în pompă (pB – p1), în kPa |
n |
= |
viteza pompei, rev/s |
Pentru a ține seama de variațiile de presiune la pompă și de rata pierderilor la pompă, funcția de corelare (X0) dintre viteza pompei, diferența dintre presiunea la admisie în pompă și cea la evacuare din pompă și presiunea absolută de evacuare din pompă se calculează după cum urmează:
unde:
Δpp |
= |
diferența de presiune dintre admisie și evacuare, în kPa |
pA |
= |
presiunea absolută la evacuare din pompă, în kPa |
Se realizează o ajustare lineară prin metoda celor mai mici pătrate pentru a genera ecuația calibrării după cum urmează:
D0 și m sunt constantele și pantele care descriu liniile de regresie.
Pentru sistemul CVS cu viteze multiple, curbele de calibrare generate pentru game diferite de debit al pompei trebuie să fie aproximativ paralele, iar valorile segmentelor (D0) trebuie să crească o dată cu scăderea debitului la pompă.
Valorile calculate prin ecuație trebuie să reprezinte ± 0,5 % din valorile măsurate ale V0. Valorile lui m variază în funcție de pompă. Generarea de particule conduce în timp la scăderea glisării pompei, lucru reflectat de valorile scăzute ale lui m. Prin urmare, calibrarea se efectuează la punerea în funcțiune a pompei, în urma unor lucrări de întreținere majore, precum și în cazul în care verificarea întregului sistem (punctul 2.4) indică o schimbare a ratei de glisare.
2.3. Calibrarea difuzorului de aer pentru debit critic (CFV)
Calibrarea CFV are la bază ecuația debitului pentru un difuzor de aer pentru debit critic. Debitul de gaz este funcție de presiunea la admisie și de temperatură, după cum urmează:
unde:
Kv |
= |
coeficientul de calibrare |
pA |
= |
presiunea absolută la admisia în tubul Venturi, în kPa |
T |
= |
temperatura la admisia în tubul Venturi, în K |
2.3.1. Analiza datelor
Rata debitului de aer (Qs) la fiecare setare restrictivă (minimum opt setări) se calculează în standard m3/min din datele debitmetrului, utilizând metoda prescrisă de constructor. Coeficientul de calibrare se calculează pe baza datelor de calibrare pentru fiecare reglare, după cum urmează:
unde:
Qs |
= |
debitul de aer în condiții standard (101,3 kPa, 273 K), în m3/s |
T |
= |
temperatura la admisia în tubul Venturi, în K |
pA |
= |
presiunea absolută la admisia în tubul Venturi, în kPa |
Pentru determinarea intervalului debitului critic, Kv se reprezintă ca funcție a presiunii de admisie în tubul Venturi. Pentru debitul critic (strangulat), valoarea este relativ constantă. O dată cu scăderea presiunii (creșterea vidului), tubul Venturi nu mai este strangulat, iar Kv scade, ceea ce indică faptul că CFV funcționează în afara intervalului permis.
Pentru un minimum de opt puncte în zona debitului critic, se calculează media Kv și abaterea standard. Abaterea standard nu trebuie să depășească ± 0,3 % din media Kv.
2.4. Verificarea întregului sistem
Acuratețea totală a sistemului de eșantionare CVS și a sistemului analitic se determină prin introducerea unei mase cunoscute de gaz poluant în sistem pe parcursul funcționării acestuia obișnuite. Gazul poluant este analizat, iar masa calculată în conformitate cu anexa 4 apendicele 2 punctul 4.3, cu excepția cazului propanului, când se folosește un factor de 0,000472, în locul celui de 0,000479 pentru HC. Trebuie folosită una dintre următoarele două tehnici.
2.4.1. Măsurarea cu ajutorul unui orificiu pentru debit critic
Sistemul CVS este alimentat cu o cantitate cunoscută de gaz pur (monoxid de carbon sau propan) printr-un orificiu pentru debit critic calibrat. În cazul în care presiunea de admisie este destul de ridicată, debitul, care este ajustat cu ajutorul orificiului pentru debit critic, este independent de presiunea la ieșirea din orificiu (= debit critic). Sistemul CVS trebuie operat ca într-un test normal de emisii de gaze timp de aproximativ 5-10 minute. Un eșantion de gaz trebuie analizat cu echipamentul obișnuit (sac de eșantionare sau metodă integrată), iar masa de gaz trebuie calculată. Masa stabilită astfel trebuie să fie de ± 3 % din masa cunoscută a gazului introdus.
2.4.2. Măsurarea cu ajutorul metodei gravimetrice
Greutatea unui cilindru mic umplut cu monoxid de carbon sau propan se stabilește cu o precizie de ± 0,01 g. Pentru un interval de 5-10 minute, sistemul CVS este operat în condițiile unui test normal de emisii de gaze, în timp ce se injectează monoxid de carbon sau propan în sistem. Cantitatea de gaz pur emisă trebuie stabilită prin intermediul cântăririlor diferențiale. Trebuie analizat un eșantion de gaz cu echipamentul obișnuit (sac de eșantionare sau metodă integrată), iar masa de gaz trebuie calculată. Masa stabilită astfel trebuie să fie de ± 3 % din masa cunoscută a gazului introdus.
3. CALIBRAREA SISTEMULUI DE MĂSURARE A PARTICULELOR
3.1. Introducere
Fiecare componentă trebuie să fie calibrată ori de câte ori este necesar pentru a îndeplini cerințele de acuratețe ale prezentei directive. Metoda de calibrare ce urmează a fi folosită este descrisă la prezentul punct pentru componentele indicate în anexa 4 apendicele 4 punctul 4, și în anexa 4 apendicele 5 punctul 2.
3.2. Măsurarea debitului
Calibrarea debitmetrelor cu gaz sau a instrumentelor pentru măsurarea debitului trebuie să fie în conformitate cu standardele naționale și/sau internaționale. Eroarea maximă a valorii măsurate nu trebuie să depășească ± 2 %.
În cazul în care debitul de gaz este determinat printr-o măsurare diferențială, eroarea maximă a diferenței trebuie să fie astfel încât acuratețea lui GEDF să se situeze în intervalul ± 4 % (a se vedea și anexa 4 punctul 2.2.1, EGA). Ea poate fi calculată luând în considerare valoarea medie la pătrat a erorilor fiecărui instrument.
3.3. Verificarea condițiilor de debit parțial
Registrul vitezei gazelor de evacuare și oscilațiile presiunii trebuie să fie controlate și ajustate în conformitate cu cerințele anexei 4 apendicele 6 punctul 2.2.1, EP, după caz.
3.4. Intervale de calibrare
Instrumentele pentru măsurarea debitului trebuie să fie calibrate cel puțin o dată la trei luni sau ori de câte ori se repară sistemul sau se efectuează o schimbare a acestuia care ar putea să influențeze calibrarea.
4. CALIBRAREA ECHIPAMENTULUI DE MĂSURARE A FUMULUI
4.1. Introducere
Opacimetrul se calibrează ori de câte ori este necesar pentru a respecta cerințele de acuratețe din prezenta directivă. Metoda de calibrare ce urmează a fi folosită este descrisă la prezentul punct pentru componentele indicate în anexa 4 apendicele 4 punctul 5 și în anexa 4 apendicele 6 punctul 3.
4.2. Procedura de calibrare
4.2.1. Intervalul de încălzire
Opacimetrul se încălzește și se stabilizează în conformitate cu recomandările constructorului. În cazul în care opacimetrul este echipat cu un sistem de aer de purjare pentru a preveni ancrasarea lentilelor instrumentului, acest sistem trebuie activat și ajustat în conformitate cu recomandările constructorului.
4.2.2. Stabilirea unei reacții de linearitate
Linearitatea opacimetrului trebuie verificată în modul de citire al opacității în conformitate cu recomandările constructorului. Trei filtre cu densitate neutră și transmitanță cunoscută, care îndeplinesc cerințele anexei 4 apendicele 4 punctul 5.2.5, se introduc în opacimetru și se înregistrează valoarea acestora. Filtrele cu densitate neutră trebuie să aibă opacitatea nominală de aproximativ 10 %, 20 % și 40 %.
Linearitatea nu trebuie să difere cu mai mult de ± 2 % opacitate de valoarea nominală a filtrului cu densitate neutră. Nelinearitatea care depășește valorile anterioare trebuie corectată înaintea testului.
4.3. Intervale de calibrare
Opacimetrul se calibrează în conformitate cu punctul 4.2.2, cel puțin o dată la trei luni sau ori de câte ori se repară sistemul sau se efectuează o schimbare a acestuia care ar putea să influențeze calibrarea.
ANEXA 4
Apendicele 6
SISTEME DE ANALIZĂ ȘI EȘANTIONARE
1. DETERMINAREA EMISIILOR DE GAZE POLUANTE
1.1. Introducere
Punctul 1.2 și figurile 7 și 8 conțin descrieri detaliate ale sistemelor recomandate de analiză și eșantionare. Deoarece diferite configurații pot conduce la rezultate echivalente, nu este necesară o conformitate exactă cu figurile 7 și 8. Anumite componente suplimentare cum sunt instrumentele, supapele, solenoizii, pompele și comutatoarele pot fi utilizate pentru a oferi informații suplimentare și pentru a coordona funcțiile sistemelor constitutive. Alte componente care nu sunt necesare pentru menținerea acurateței asupra anumitor sisteme pot fi excluse în cazul în care excluderea lor are la bază bunele practici inginerești.
1.2. Descrierea sistemului analitic
Un sistem analitic pentru determinarea emisiilor gazoase ale gazului de evacuare brut (figura 7, numai ESC) sau diluat (figura 8, ETC și ESC) este descris având la bază utilizarea:
analizorului HFID pentru măsurarea hidrocarburilor;
analizorilor NDIR pentru măsurarea monoxidului de carbon și a dioxidului de carbon;
analizorului HCDL sau echivalent pentru măsurarea oxizilor de azot;
Eșantionul pentru toate componentele poate fi prelevat printr-o singură sondă de eșantionare sau cu două sonde de eșantionare localizate în apropiere și divizate intern pentru diferiți analizori. Trebuie să se acorde atenție pentru a evita formarea de condens pe componentele de evacuare (inclusiv apă și acid sulfuric) în oricare dintre punctele sistemului analitic.
1.2.1. Componentele figurilor 7 și 8
EP |
țeava de evacuare |
SP1 |
Sonda de eșantionare a gazului de evacuare (numai figura 7) |
Se recomandă o sondă cu găuri multiple, din oțel inoxidabil, închisă etanș. Diametrul interior nu trebuie să fie mai mare decât diametrul interior al liniei de eșantionare. Grosimea peretelui sondei nu trebuie să fie mai mare de 1 mm. Trebuie să aibă minimum trei găuri, în trei planuri radiale diferite, calibrate pentru a eșantiona un debit aproximativ egal. Sonda trebuie să acopere cel puțin 80 % din diametrul țevii de evacuare. Pot fi utilizate una sau două sonde.
SP2 |
Sondă de eșantionare a gazului diluat evacuat HC (numai figura 8) |
Sonda trebuie:
— |
să fie fixată de la distanța de 254 mm până la 762 mm de linia de eșantionare încălzită HSL1; |
— |
să aibă un diametru interior de minimum 5 mm; |
— |
să fie instalată în interiorul tunelului de diluție DT (a se vedea punctul 2.3, figura 20) într-un punct în care aerul de diluție și gazul de evacuare sunt bine amestecate (aproximativ la 10 diametre de tunel în aval față de punctul în care țeava de evacuare intră în tunelul de diluție); |
— |
să fie plasată la o distanță (radială) suficientă de celelalte sonde și de peretele tunelului, pentru a nu fi influențată de curenți și turbulențe; |
— |
să fie încălzită în așa fel încât temperatura fluxului de gaz să crească până la 463 K ± 10 K (190 °C ± 10 °C) la ieșirea din sondă. |
SP3 |
Sondă de eșantionare a gazului diluat evacuat CO, CO2, NOx (numai figura 8) |
Sonda trebuie:
— |
să fie în același plan cu sonda SP2; |
— |
să fie la o distanță (radială) suficientă de celelalte sonde și de peretele tunelului, pentru a nu fi influențată de curenți și turbulențe; |
— |
să fie încălzită și izolată pe întreaga sa lungime la o temperatură minimă de 328 K (55 °C) pentru a preveni condensarea apei. |
HSL1 |
Linie de eșantionare încălzită |
Linia de eșantionare furnizează eșantion de gaz de la o singură sondă spre punctele de ramificație și spre analizorul HC.
Linia de eșantionare trebuie:
— |
să aibă un diametru interior de minimum 5 mm și maximum 13,5 mm; |
— |
să fie din oțel inoxidabil sau PTFE; |
— |
să mențină o temperatură a peretelui de 463 K ± 10 K (190 °C ± 10 °C) măsurată la fiecare secțiune încălzită, controlată separat, în cazul în care temperatura gazului evacuat din sonda de eșantionare este mai mică sau egală cu 463 K (190 °C); |
— |
să mențină o temperatură a peretelui mai mare de 453 K (180 °C), în cazul în care temperatura gazului evacuat din sonda de eșantionare este mai mare de 463 K (190 °C); |
— |
să mențină o temperatură a gazului de 463 K ± 10 K (190 °C ± 10 °C) imediat înaintea filtrului încălzit F2 și a HFID. |
HSL2 |
Linia încălzită de eșantionare pentru NOx |
Linia de eșantionare trebuie:
— |
să mențină o temperatură a peretelui de 328 K până la 473 K (55 °C până la 200 °C) până la convertorul C, când se folosește o baie de răcire B și până la analizor, când nu se folosește o baie de răcire B, |
— |
să fie făcută din oțel inoxidabil sau din PTFE. |
SL |
Linia de eșantionare pentru CO și CO2 |
Linia de eșantionare trebuie să fie făcută din PTFE sau oțel inoxidabil. Poate fi încălzită sau nu.
BK |
Sac pentru aerul de diluție (opțional; numai figura 8) |
Pentru măsurarea concentrațiilor de aer de diluție.
BG |
Sac de eșantionare (opțional; numai figura 8 CO și CO2) |
Pentru măsurarea concentrațiilor de eșantionare.
F1 |
Prefiltru încălzit (opțional) |
Temperatura trebuie să fie aceeași ca și pentru HSL1.
F2 |
Filtru încălzit |
Filtrul trebuie să extragă orice particulă solidă din eșantionul de gaz înaintea analizorului. Temperatura trebuie să fie aceeași ca și cea pentru HSL1. Filtrul trebuie schimbat cât de des este necesar.
P |
Pompă de eșantionare încălzită |
Pompa trebuie încălzită la aceeași temperatură ca și HSL1.
HC |
Detector cu ionizare în flacără (HFID) utilizat pentru determinarea hidrocarburilor. |
Temperatura trebuie menținută între 453 K și 473 K (180 °C până la 200 °C).
CO, CO2 |
Analizori NDIR pentru determinarea monoxidului și dioxidului de carbon (opțional pentru stabilirea ratei de diluție pentru măsurarea PT). |
NO |
Analizor CLD sau HCLD pentru determinarea oxizilor de azot. |
În cazul în care se folosește HCLD, acesta trebuie menținut la o temperatură cuprinsă între 328 și 473 K (55 °C până la 200 °C).
C |
Convertor |
Trebuie folosit un convertor pentru reducția catalitică a NO2 și NO înaintea analizei din CLD sau HCLD.
B |
Baie de răcire (opțional) |
Pentru a răci și condensa apa din eșantionul de gaze de evacuare. Baia trebuie menținută la o temperatură cuprinsă între 273 K și 277 K (0 °C până la 4 °C) prin congelare sau refrigerare. Se poate opta pentru varianta în care analizorul intră sau nu în interacțiune cu vaporii de apă, după cum se specifică în anexa 4 apendicele 5, punctele 1.9.1 și 1.9.2. În cazul în care apa este îndepărtată prin condensare, temperatura gazului eșantionat sau punctul de condens se monitorizează fie în captatorul de apă, fie în aval. Temperatura gazului eșantion sau a punctului de condens nu trebuie să depășească 280 K (7 °C). Nu se permite utilizarea substanțelor chimice de uscare pentru a îndepărta apa din eșantion.
T1, T2, T3 |
Senzori de temperatură |
Pentru a monitoriza temperatura fluxului de gaz.
T4 |
Senzor de temperatură |
Pentru a monitoriza temperatura convertorului pentru NO2-NO.
T5 |
Senzor de temperatură |
Pentru a monitoriza temperatura băii de răcire.
G1, G2, G3 |
Manometre |
Pentru a măsura presiunea în liniile de eșantionare.
R1, R2 |
Regulator de presiune |
Pentru a controla presiunea aerului și a carburantului pentru HFID.
R3, R4, R5 |
Regulatori de presiune |
Pentru a controla presiunea în liniile de eșantionare și debitul către analizori.
FL1, FL2, FL3 |
Debitmetru |
Pentru a monitoriza eșantionul debitului deviat.
FL4-FL6 |
Debitmetru (opțional) |
Pentru a monitoriza debitul prin analizori.
V1-V5 |
Supape de selectare |
Supape corespunzătoare pentru selectarea debitului eșantionului, a gazului etalon sau a gazului către analizor.
V6, V7 |
Supape solenoid |
Pentru a ocoli convertorul de NO2-NO.
V8 |
Supapă cu ac |
Pentru a echilibra debitul prin convertorul C de NO2-NO și prin ramificație.
V9, V10 |
Supape cu ac |
Pentru a regla debitele către analizori.
V11, V12 |
Supapă de reținere (opțional) |
Pentru a drena substanța condensată de la baia B.
1.3. Analiza NMHC (numai motoare alimentate cu gaz natural)
1.3.1. Metoda cromatografiei în fază gazoasă (GC, figura 9)
În cazul în care se folosește metoda GC, o cantitate mică măsurată dintr-un eșantion se injectează într-o coloană de analiză prin care este trecută cu ajutorul unui gaz inert transportor. Coloana separă diferite componente în funcție de punctele de fierbere, astfel încât acestea se eluează din coloană la momente diferite. Ulterior, acestea trec prin detector, care emite un semnal electric în funcție de concentrația substanțelor. Deoarece aceasta nu este o tehnică de analiză continuă, poate fi folosită numai complementar cu metoda sacului de eșantionare descrisă în anexa 4 apendicele 4 punctul 3.4.2.
Pentru NMHC se utilizează un cromatograf cu gaz automat cu un FID. Gazul de evacuare se eșantionează într-un sac de eșantionare din care se extrage o parte și se injectează în cromatograf. Eșantionul se separă în două părți (CH4/aer/CO și NMHC/CO2/H2O) în coloana Porapak. Coloana de separare moleculară separă CH4 de aer și CO înainte de a-l trece prin FID, unde se măsoară concentrația acestuia. Un ciclu complet de la injectarea primului eșantion până la injectarea celui de-al doilea poate fi efectuat în 30 s. Pentru determinarea NMHC, concentrația CH4 se scade din totalul concentrației HC (a se vedea anexa 4 apendicele 2 punctul 4.3.1).
Figura 9 indică un cromatograf cu gaz tipic asamblat pentru determinarea de rutină a CH4. Alte metode de cromatografie în fază gazoasă pot fi, de asemenea, utilizate pe baza bunelor practici inginerești.
Componentele figurii 9
PC Coloana Porapak
Se utilizează Porapak N, 180/300 μm (rețea de 50/80), 610 mm lungime × 2,16 mm ID, condiționat cel puțin 12 h la 423 K (150 °C) cu gaz transportor înaintea utilizării inițiale.
MSC Coloana de separare moleculară
Se utilizează tipul 13X, 250/350 μm (rețea de 45/60), 1 220 mm lungime × 2,16 mm ID, condiționat cel puțin 12 h la 423 K (150 °C) cu gaz transportor înaintea utilizării inițiale.
OV Cuptor
Pentru menținerea coloanelor și a supapelor la temperatură stabilă pentru operațiunea de analizare și pentru a condiționa coloanele la 423 K (150 °C).
SLP Buclă de eșantionare
O lungime suficientă de tuburi din oțel inoxidabil pentru a obține un volum aproximativ de 1 cm3.
P Pompă
Pentru a conduce eșantionul către cromatograful cu gaz.
D Uscător
Un uscător conținând o sită moleculară se utilizează pentru îndepărtarea apei și a altor substanțe de contaminare care ar putea fi prezente în gazul transportor.
HC Detector cu ionizare în flacără (FID) pentru a măsura concentrația metanului.
V1 Supapă de injectare a eșantionului
Pentru injectarea eșantionului extras din sacul de eșantionare către SL din figura 8. Aceasta trebuie să aibă un volum mort scăzut, să fie etanșă și să poată fi încălzită la 423 K (150 °C).
V3 Supapă selector
Pentru selectarea gazului etalon, a eșantionului sau pentru reducerea debitului.
V2, V4, V5, V6, V7, V8 Supapă cu ac
Pentru reglarea debitului în sistem.
R1, R2, R3 Regulator de presiune
Pentru reglarea debitului carburantului (= gaz transportor), al eșantionului și al aerului.
FC Tub capilar de debit
Pentru a controla debitul de aer către FID.
G1, G2, G3 Manometre
Pentru reglarea debitului carburantului (= gaz transportor), al eșantionului și al aerului.
F1, F2, F3, F4, F5 Filtre
Filtre de metal sinterizate, pentru a preveni intrarea particulelor în pompă sau instrument.
FL1 Debitmetru
Pentru a măsura debitul eșantionului deviat.
1.3.2. Metoda separatorului nemetanic (NMC, figura 10)
Cu excepția CH4, separatorul oxidează toate hidrocarburile în CO2 și H2O, astfel încât prin devierea eșantionului prin NMC, numai CH4 este detectat de FID. În cazul în care se folosește sacul de eșantionare, un sistem de deviere a debitului se instalează la SL (a se vedea punctul 1.2, figura 8) cu ajutorul căruia debitul poate fi trecut alternativ prin sau în afara separatorului, în conformitate cu partea superioară a figurii 10. Pentru măsurarea NMHC, ambele valori (HC și CH4) se observă prin FID și se înregistrează. În cazul în care se utilizează metoda integrării, se instalează un NMC în linie cu un al doilea FID paralel cu primul FID în HSL1 (a se vedea punctul 1.2, figura 8), în conformitate cu partea inferioară a figurii 10. Pentru măsurarea NMHC, se observă și se înregistrează valorile celor două FID (HC și CH4).
Separatorul trebuie stabilizat la o temperatură de cel puțin 600 K (327 °C) înaintea testării în ceea ce privește efectul catalitic asupra CH4 și C2H6 la valorile H2O reprezentative pentru condițiile debitului de evacuare. Punctul de condens și nivelul O2 ale fluxului de evacuare eșantionat trebuie cunoscute. Reacția relativă a FID cu privire la CH4 trebuie înregistrat (a se vedea anexa 4 apendicele 5 punctul 1.8.2).
Componentele figurii 10
NMC Separator nemetanic
Pentru oxidarea tuturor hidrocarburilor, cu excepția metanului.
HC Detector cu ionizare în flacără încălzit (HFID)
pentru măsurarea concentrațiilor de HC și CH4. Temperatura trebuie menținută între 453 K și 473 K (180 °C-200 °C).
V1 Supapă selector
Pentru selectarea eșantionului, a gazului etalon sau a gazului zero. V1 este identic cu V2 din figura 8.
V2, V3 Supapă solenoid
Pentru ocolirea NMC.
V4 Supapă cu ac
Pentru a echilibra debitul prin NMC și ramificații.
R1 Regulator de presiune
Pentru reglarea presiunii în linia de eșantionare și a debitului către HFID. R1 este identic cu R3 din figura 8.
FL1 Debitmetru
Pentru măsurarea debitului eșantionului deviat. FL1 este identic cu FL1 din figura 8.
2. DILUȚIA GAZULUI DE EVACUARE ȘI DETERMINAREA PARTICULELOR
2.1. Introducere
Punctele 2.2, 2.3 și 2.4 și figurile 11-22 conțin descrieri detaliate ale sistemelor de diluție și de eșantionare recomandate. Deoarece configurații diferite pot produce rezultate echivalente, nu este necesară o respectare exactă a acestor figuri. Se pot utiliza componente suplimentare precum instrumente, supape, solenoizi, pompe și comutatoare, pentru a oferi informații suplimentare și pentru a coordona funcțiile sistemelor constitutive. Alte componente care nu sunt necesare pentru menținerea acurateței asupra anumitor sisteme pot fi excluse în cazul în care excluderea lor are la bază bunele practici inginerești.
2.2. Sistemul de diluție parțială a debitului
În figurile 11-19 se descrie un sistem de diluție având la bază diluția unei părți a debitului de evacuare. Ramificarea debitului de evacuare și procesul ulterior de diluție se pot realiza cu ajutorul diferitelor tipuri de sisteme de diluție. Pentru colectarea ulterioară a particulelor, întreaga cantitate de gaz de evacuare diluat evacuat sau numai o parte a acestuia pot fi transferate la sistemul de eșantionare a particulelor (punctul 2.4 figura 21). Prima metodă se numește tipul eșantionării totale, iar a doua metodă se numește tipul eșantionării parțiale.
Calculul raportului de diluție depinde de tipul de sistem folosit. Se recomandă următoarele tipuri:
Sisteme izocinetice (figurile 11, 12)
În cazul acestor sisteme, debitul care intră în tubul de transfer se adaptează la debitul total de evacuare, în ceea ce privește viteza și/sau presiunea gazului, aceasta necesitând un debit de evacuare uniform și neperturbat la sonda de eșantionare. Evacuarea se realizează în mod normal prin utilizarea unui rezonator și a unui tub de aspirație directă situat în amonte față de punctul de eșantionare. Proporția de ramificație este apoi calculată cu ajutorul valorilor ușor măsurabile, precum diametrele tuburilor. Trebuie remarcat faptul că izocinetica se folosește numai la adaptarea condițiilor debitului și nu la adaptarea distribuției mărimilor. Aceasta din urmă nu este în mod normal necesară, deoarece particulele sunt suficient de mici pentru a urma cursul carburantului.
Sisteme de reglare a debitului prin măsurarea concentrației (figurile 13-17)
În cazul acestor sisteme se preia un eșantion din fluxul total de evacuare prin reglarea debitului aerului de diluție și a debitului total de gaz de evacuare diluat. Raportul de diluție se determină din concentrațiile gazelor trasoare precum CO2 sau NOx, care apar în mod normal în emisiile motorului. Concentrațiile gazului diluat evacuat și ale aerului de diluție se măsoară, în timp ce concentrația gazului primar evacuat fie se poate măsura direct, fie se poate determina din debitul carburantului și ecuația carbonică a punctului zero, în cazul în care compoziția carburantului este cunoscută. Sistemele pot fi reglate cu ajutorul raportului de diluție calculat (figurile 13, 14) sau cu ajutorul debitului care intră în tubul de transfer (figurile 12, 13, 14).
Sisteme de reglare a debitului prin măsurarea debitului (figurile 18, 19)
În cazul acestor sisteme se preia o probă din debitul total de evacuare, prin reglarea debitului aerului de diluție și a debitului total de gaz de evacuare diluat. Raportul de diluție se determină din diferența dintre cele două debite. Este necesară o calibrare corectă a debitmetrelor unul față de celălalt, deoarece amplitudinea relativă a celor două debite poate să ducă la erori semnificative în cazul unor rapoarte de diluție mai ridicate (15 și mai mult). Reglarea debitului se face în mod direct prin menținerea constantă a debitului gazului de evacuare diluat și prin varierea debitului aerului de diluție în caz de necesitate.
Când se utilizează sisteme de diluție parțială a debitelor, trebuie să se evite problemele care pot apărea, pe de o parte, din cauza pierderii de particule în tubul de transfer, prin prelevarea unui eșantion reprezentativ din emisiile motorului și, pe de altă parte, din cauza raportului de ramificație. Sistemele descrise țin seama de aceste aspecte critice.
Gazul brut evacuat este transferat din țeava de evacuare EP în tunelul de diluție DT, prin tubul de transfer TT, cu ajutorul sondei izocinetice de eșantionare ISP. Presiunea diferențială a gazului evacuat dintre țeava de evacuare și orificiul de intrare în sondă se măsoară cu traductorul de presiune DPT. Acest semnal este transmis regulatorului de debit FC1, care reglează exhaustorul SB, pentru a menține presiunea diferențială la zero la capătul sondei. În aceste condiții, vitezele gazului evacuat în EP și ISP sunt identice, iar debitul prin ISP și TT este o fracție constantă (ramificată) a debitului gazului evacuat. Raportul de ramificație se determină din ariile secțiunilor transversale ale EP și ISP. Debitul aerului de diluție se măsoară cu ajutorul dispozitivului de măsurare FM1. Raportul de diluție se calculează din debitul aerului de diluție și raportul de ramificație.
Gazul de evacuare brut este transferat din țeava de evacuare EP în tunelul de diluție DT, prin tubul de transfer TT, cu ajutorul sondei izocinetice de eșantionare ISP. Presiunea diferențială a gazului evacuat dintre țeava de evacuare și orificiul de intrare în sondă se măsoară cu traductorul de presiune DPT. Acest semnal este transmis regulatorului de debit FC1, care reglează ventilatorul de mare presiune PB, pentru a menține presiunea diferențială la zero la capătul sondei. Acest lucru se realizează prin luarea unei mici proporții din aerul de diluție, al cărui debit a fost deja măsurat cu ajutorul dispozitivului de măsurare FM1 și prin introducerea acesteia în TT printr-un orificiu pneumatic. În aceste condiții, vitezele gazului evacuat în EP și ISP sunt identice, iar debitul prin ISP și TT este o fracție constantă (ramificată) a debitului gazului evacuat. Raportul de ramificație se determină din ariile secțiunilor transversale ale EP și ISP. Aerul de diluție este aspirat prin DT de către exhaustorul SB, iar debitul se măsoară cu FM1 la orificiul de intrare în DT. Raportul de diluție se calculează din debitul aerului de diluție și raportul de ramificație.
Gazul de evacuare brut este transferat din țeava de evacuare EP în tunelul de diluție DT prin sonda de eșantionare SP și tubul de transfer TT. Concentrațiile gazului trasor (CO2 sau NOx) sunt măsurate în gazul de evacuare brut și diluat și în aerul de diluție cu analizorul/analizoarele de gaz de evacuare EGA. Aceste semnale sunt transmise unui regulator de debit FC2 care controlează atât ventilatorul de presiune PB, cât și exhaustorul SB, pentru a menține fracționarea dorită a gazului de evacuare și raportul de diluție în DT. Raportul de diluție se calculează din concentrațiile gazului trasor în gazul de evacuare brut, gazul de evacuare diluat și aerul de diluție.
Gazul de evacuare brut este transferat din țeava de evacuare EP în tunelul de diluție DT prin sonda de eșantionare SP și tubul de transfer TT. Concentrațiile CO2 sunt măsurate în gazul de evacuare diluat și în aerul de diluție cu analizorul/analizoarele de gaz de evacuare EGA. Semnalele aferente CO2 și debitului carburantului de la debitul carburantului GFUEL se transmit fie regulatorului de debit FC2, fie regulatorului de debit FC3 ale sistemului de eșantionare a particulelor (a se vedea figura 21). FC2 reglează ventilatorul PB, iar FC3 pompa de eșantionare P (a se vedea figura 21), ajustând astfel debitul în și din sistem, pentru a menține fracționarea dorită a gazelor de evacuare și raportul de diluție în DT. Raportul de diluție se calculează din concentrațiile CO2 și GFUEL, folosindu-se ipoteza bilanțului de carbon.
Gazul de evacuare brut este transferat din țeava de evacuare EP în tunelul de diluție DT prin sonda de eșantionare SP și tubul de transfer TT datorită presiunii negative create de difuzorul VN în DT. Debitul gazului prin TT depinde de schimbul de forțe în zona difuzorului și este, prin urmare, influențat de temperatura absolută a gazului la ieșirea din TT. În consecință, fracționarea gazului de evacuare la un anumit debit în tunel nu este constantă, iar raportul de diluție la încărcare mică este ușor mai scăzut decât la încărcare mare. Concentrațiile de gaz trasor (CO2 sau NOx) se măsoară în gazul de evacuare brut, gazul de evacuare diluat și aerul de diluție cu analizorul de gaze de evacuare EGA, iar raportul de diluție se calculează din valorile astfel măsurate.
Gazul de evacuare brut este transferat din țeava de evacuare EP în tunelul de diluție DT prin sonda de eșantionare SP și tubul de transfer TT, folosindu-se un separator de debit care conține un set de orificii sau difuzoare. Primul (FD1) este așezat în EP, iar al doilea (FD2) în TT. În plus, sunt necesare două supape de control al presiunii (PCV1 și PCV2) pentru a menține constantă fracționarea gazului de evacuare prin controlul contrapresiunii în EP și al presiunii în DT. PCV1 este plasat în EP, în aval de SP; PCV2 este așezat între ventilatorul PB și DT. Concentrațiile de gaz trasor (CO2 sau NOx) se măsoară în gazul de evacuare brut, gazul de evacuare diluat și aerul de diluție cu analizorul/analizoarele de gaze de evacuare EGA. Acestea sunt necesare pentru controlul fracționării gazelor de evacuare și se pot folosi și pentru reglarea preciziei fracționării prin PCV1 și PCV2. Raportul de diluție se calculează din concentrațiile gazului trasor.
Gazul de evacuare brut este transferat din țeava de evacuare EP în tunelul de diluție DT prin tubul de transfer TT, folosindu-se un separator de debit FD3, care conține un număr de tuburi de aceleași dimensiuni (același diametru, lungime și rază de curbură), introduse în EP. Gazul de evacuare este îndreptat din unul din tuburi la DT, iar restul de gaz de evacuare din celelalte tuburi este trecut prin camera de evaporare DC. Astfel, fracționarea gazelor de evacuare este determinată de numărul total de tuburi. Un control constant al fracționării presupune o presiune diferențială zero între DC și ieșirea din TT, măsurată cu traductorul de presiune diferențială DPT. Presiunea diferențială zero se obține injectând aer proaspăt în DT la ieșirea din TT. Concentrațiile de gaz trasor (CO2 sau NOx) se măsoară în gazul de evacuare brut, gazul de evacuare diluat și aerul de diluție cu analizorul de gaze de evacuare EGA. Acestea sunt necesare pentru controlul fracționării gazelor de evacuare și se pot folosi și pentru reglarea debitului de aer injectat în vederea preciziei fracționării. Raportul de diluție se calculează din concentrațiile gazului trasor.
Gazul de evacuare brut este transferat din țeava de evacuare EP în tunelul de diluție DT prin sonda de eșantionare SP și tubul de transfer TT. Debitul total prin tunel este reglat cu regulatorul de debit FC3 și pompa de eșantionare P a sistemului de eșantionare a particulelor (a se vedea figura 18). Debitul de aer de diluție este controlat cu regulatorul de debit FC2, care poate folosi GEXHW, GAIRW sau GFUEL ca semnale de comandă pentru fracționarea dorită a gazelor de evacuare. Debitul eșantionului în DT reprezintă diferența dintre debitul total și debitul de aer de diluție. Debitul aerului de diluție se măsoară cu dispozitivul de măsurare a debitului FM1, iar debitul total se măsoară cu dispozitivul de măsurare a debitului FM3 din sistemul de eșantionare a particulelor (a se vedea figura 21). Raportul de diluție se calculează din aceste două valori ale debitului.
Gazul de evacuare brut este transferat din țeava de evacuare EP în tunelul de diluție DT prin sonda de eșantionare SP și tubul de transfer TT. Fracționarea gazelor de evacuare și curgerea în DT sunt controlate de regulatorul de debit FC2, care reglează debitele (sau vitezele) regulatorului de presiune PB și exhaustorului SB. Acest lucru este posibil deoarece eșantionul preluat prin sistemul de eșantionare a particulelor este retransmis în DT. Se pot folosi GEXHW, GAIRW sau GFUEL ca semnale de comandă pentru FC2. Debitul aerului de diluție este măsurat cu dispozitivul de măsurare a debitului FM1, iar debitul total cu dispozitivul de măsurare a debitului FM2. Coeficientul de diluție se calculează din aceste două rate ale debitului.
2.2.1. Descrierea figurilor 11-19
EP Țeava de evacuare
Țeava de evacuare poate fi izolată. Pentru a reduce inerția termică a țevii de evacuare se recomandă un raport între grosime și diametru de 0,015 sau mai mic. Utilizarea unor porțiuni flexibile trebuie limitată la un raport între lungime și diametru de 12 sau mai puțin. Numărul elementelor de legătură trebuie redus la minimum, pentru a diminua depunerile prin inerție. În cazul în care sistemul include și un banc de probă cu amortizor, amortizorul trebuie și el izolat.
Pentru un sistem izocinetic, țeava de evacuare nu trebuie să aibă coturi, elemente de legătură, sau schimbări bruște de diametru pe o distanță de cel puțin șase diametre de țeavă în amonte și trei diametre de țeavă în aval de capătul sondei. Viteza gazului în zona de eșantionare trebuie să fie mai mare de 10 m/s, cu excepția cazului în care se află în regim de mers în gol. Oscilațiile de presiune ale gazului de evacuare nu trebuie să depășească în medie ± 500 Pa. Orice demers de a reduce oscilațiile de presiune în afara folosirii unui sistem de evacuare tip șasiu (inclusiv amortizor și aparat de posttratare) nu trebuie să altereze performanțele motorului, nici să conducă la depuneri de particule.
Pentru sistemele fără sondă izocinetică, se recomandă utilizarea unei țevi drepte cu dimensiunea mai mare de 6 ori dimensiunea diametrului în amonte și de 3 ori a diametrului în aval de capătul sondei.
SP Sondă de eșantionare (figurile 10, 14, 15, 16, 18, 19)
Diametrul minim interior trebuie să fie de 4 mm. Raportul minim de diametru între țeava de evacuare și sondă trebuie să fie 4. Sonda este un tub deschis orientat în amonte față de centrul țevii de evacuare sau o sondă cu găuri multiple, după cum se descrie în SP1 de la punctul 1.2.1, figura 5.
ISP Sondă izocinetică de eșantionare (figurile 11, 12)
Sonda izocinetică de eșantionare trebuie orientată către amonte pe linia mediană a țevii de evacuare, în cazul în care sunt respectate condițiile de debit din secțiunea EP, și astfel proiectată încât să ofere un eșantion proporțional de gaz brut evacuat. Diametrul minim interior trebuie să fie de 12 mm.
Este necesar un sistem de control pentru fracționarea izocinetică a emisiilor prin menținerea unei presiuni diferențiale zero între EP și ISP. În aceste condiții, vitezele gazelor din EP și din IPS sunt identice, iar debitul total din ISP reprezintă o fracție constantă din debitul gazului de evacuare. ISP trebuie să fie conectată la un traductor diferențial de presiune DPT. Controlul necesar realizării unei presiuni diferențiale zero între EP și ISP se realizează cu un regulator de debit FC1.
FD1, FD2 Separatoare de debit (figura 16)
Se instalează un set de difuzoare de aer sau orificii în țeava de evacuare EP, respectiv în tubul de transfer TT, pentru a obține un eșantion proporțional de gaz brut de evacuare. Este necesar un sistem de control ce constă din două supape de control al presiunii PCV1 și PCV2 pentru fracționarea proporțională prin controlul presiunii în EP și DT.
FD3 Separator de debit (figura 17)
Se instalează un număr de tuburi (unitate cu tuburi multiple) în țeava de evacuare EP pentru a obține un eșantion proporțional de gaz brut de evacuare. Unul dintre tuburi alimentează tunelul de diluție DT cu gaz de evacuare, în timp ce celelalte tuburi evacuează gazul în camera de amortizare DC. Tuburile trebuie să aibă aceleași dimensiuni (diametru, lungime, rază de curbură), astfel încât fracționarea gazului să depindă de numărul total de tuburi. Este nevoie de un sistem de control pentru fracționarea proporțională prin menținerea unei presiuni diferențiale zero între ieșirea unității cu tuburi multiple în DC și ieșirea în TT. În aceste condiții, vitezele gazelor evacuate în EP și FD3 sunt proporționale, iar debitul TT reprezintă o fracție constantă din debitul de gaz de evacuare. Cele două puncte trebuie conectate la un traductor de presiune diferențială DPT. Controlul realizat pentru obținerea unei presiuni diferențiale zero este realizat cu ajutorul unui regulator de debit FC1.
EGA Analizor de gaze de evacuare (figurile 13, 14, 15, 16, 17)
Se pot folosi analizori CO2 sau NOx (prin metoda bilanțului de carbon, numai CO2). Analizorii trebuie calibrați la fel ca și analizorii pentru măsurarea gazelor de evacuare. Se pot folosi unul sau mai mulți analizori pentru a determina diferențele de concentrație. Acuratețea sistemelor de măsurare trebuie să se realizeze astfel încât acuratețea GEDFW,i să se încadreze între ± 4 %.
TT Tub de transfer (figurile 11-19)
Tubul de transfer trebuie să fie:
— |
cât se poate de scurt, de maximum 5 m lungime; |
— |
mai mare sau egal cu diametrul sondei, dar nu mai mare de 25 mm diametru; |
— |
fixat pe linia mediană a tunelului de diluție și orientat în aval. |
În cazul în care tubul are o lungime mai mică sau egală cu 1 metru, acesta trebuie izolat cu material la o conductivitate termică maximă de 0,05 W/m × K cu o grosime radială a izolației corespunzătoare diametrului sondei. În cazul în care tubul este mai lung de 1 metru, trebuie izolat și încălzit la o temperatură minimă a pereților de 523 K (250 °C).
DPT Traductor de presiune diferențială (figurile 11, 12, 17)
Traductorul de presiune diferențială trebuie să aibă un interval de ± 500 Pa sau mai puțin.
FC1 Regulator de debit (figurile 11, 12, 17)
Pentru sistemele izocinetice (figurile 11, 12) este necesar un regulator de debit pentru a menține presiunea diferențială la zero între EP și ISP. Corectările se pot face:
(a) |
controlând viteza sau debitul exhaustorului SB și menținând viteza sau debitul la ventilatorul de presiune PB constantă în timpul fiecărui mod (figura 11) sau |
(b) |
reglând exhaustorul SB la un debit constant al gazului de evacuare diluat și controlând debitul ventilatorului de presiune PB și, astfel, pe cel al gazelor de evacuare eșantionate într-o zonă aproape de capătul tubului de transfer TT (figura 12). |
În cazul în care se folosește un sistem de control al presiunii, eroarea rămasă în bucla de control nu trebuie să depășească ± 3 Pa. Oscilațiile de presiune din tunelul de diluție nu trebuie să depășească în medie ± 250 Pa.
În cazul unui sistem cu tuburi multiple (figura 17) este necesar un regulator de debit pentru o fracționare proporțională a gazului de evacuare astfel încât să se mențină o presiune diferențială zero între ieșirea din unitatea cu tuburi multiple și ieșirea din TT. Reglarea se poate face controlând debitul aerului injectat în DT la ieșirea din TT.
PCV1, PCV2 Supapă de presiune (figura 16)
Sunt necesare două supape de presiune la sistemul cu difuzor de aer dublu sau cu orificii duble pentru o fracționare proporțională a debitului prin controlul contrapresiunii în EP și a presiunii în DT. Supapele trebuie plasate în aval de SP în EP și între PB și DT.
DC Camera de amortizare (figura 17)
Se instalează o cameră de amortizare la ieșirea din unitatea cu tuburi multiple pentru a minimiza oscilațiile de presiune din țeava de evacuare EP.
VN Difuzor de aer (figura 15)
Se instalează un difuzor de aer în tunelul de diluție DT pentru a crea o presiune negativă în zona de ieșire din tubul de transfer TT. Debitul de gaze prin TT se determină prin schimbarea de impuls în zona difuzorului și este în principal proporțională cu debitul ventilatorului de presiune PB, conducând la un raport de diluție constant. Deoarece schimbul de impuls este afectat de temperatura la ieșirea din TT și de presiunea diferențială dintre EP și DT, raportul real de diluție este puțin mai mic la încărcare mică decât la încărcare mare.
FC2 Regulator de debit (figurile 13, 14, 18, 19, opțional)
Se poate folosi un regulator de debit pentru a se controla debitul ventilatorului de presiune PB și/sau al exhaustorului SB. Acesta se poate conecta la semnalele privind emisiile, aerul de admisie sau debitul de gaz și/sau la semnalul diferențial de CO2 sau NOx. Când se folosește o alimentare cu aer presurizat (figura 18), FC2 controlează direct debitul de aer.
FM1 Aparat de măsurare a debitului (figurile 11, 12, 18, 19)
Contor de gaze sau alt instrument de măsură a debitului de aer de diluție. FM1 este opțional în cazul în care regulatorul de presiune PB este reglat să măsoare debitul.
FM2 Aparat de măsurare a debitului (figura 19)
Contor de gaze sau alt instrument de măsură a debitului de gaze de evacuare diluate. FM2 este opțional în cazul în care exhaustorul SB este reglat să măsoare debitul.
PB Ventilator de presiune (figurile 11, 12, 13, 14, 15, 16, 19)
Pentru a controla debitul aerului de diluție, PB poate fi conectat la regulatoarele de debit FC1 sau FC2. PB nu este necesar când se folosește un ventil fluture. PB poate fi folosit pentru a măsura debitul de aer de diluție în cazul în care este calibrat.
SB Exhaustor (figurile 11, 12, 13, 16, 17, 19)
Numai pentru sisteme de prelevare de probe parțiale. SB se poate folosi la măsurarea debitului de gaz de evacuare diluat, dacă este calibrat.
DAF Filtru pentru aer de diluție (figurile 11-19)
Se recomandă ca aerul de diluție să fie filtrat și trecut prin cărbune activ pentru eliminarea concentrației de fond a hidrocarburilor. La cererea constructorului, aerul de diluție este eșantionat conform normelor stabilite pentru a determina nivelul de bază al particulelor, care poate fi ulterior scăzut din valorile măsurate în gazul de evacuare diluat de evacuare.
DT Tunel de diluție (figurile 11-19)
Tunelul de diluție:
— |
trebuie să aibă o lungime destul de mare pentru a permite amestecarea optimă a gazului de evacuare cu aerul de diluție în condițiile unui debit instabil; |
— |
trebuie construit din oțel inoxidabil cu:
|
— |
trebuie să aibă diametrul de cel puțin 75 mm pentru tipul de eșantionare parțială; |
— |
se recomandă ca acesta să aibă un diametru de cel puțin 25 mm pentru tipul de eșantionare totală; |
— |
poate fi încălzit la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C) prin încălzire directă sau prin preîncălzirea aerului de diluție, cu condiția ca temperatura aerului să nu depășească 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare în tunelul de diluție; |
— |
poate fi izolat. |
Gazele de evacuare generate de motor sunt bine amestecate cu aerul de diluție. Pentru eșantionarea parțială se verifică calitatea amestecului, după introducerea lui, prin analiza cu CO2 a tunelului cu motorul în funcțiune (în cel puțin patru puncte la distanțe egale). În cazul în care este nevoie, se folosește un orificiu de amestec.
Notă: În cazul în care temperatura ambiantă din apropierea tunelului de diluție (DT) este sub 293 K (20 °C), se iau măsuri de precauție pentru evitarea pierderilor de particule pe pereții reci ai tunelului de diluție. De aceea, se recomandă încălzirea și/sau izolarea tunelului în limitele parametrilor menționați anterior.
La sarcini mari ale motorului, tunelul poate fi răcit printr-o metodă neagresivă, precum un ventilator de recirculare, atâta timp cât temperatura mediului de răcire nu scade sub 293 K (20 °C).
HE Schimbător de căldură (figurile 16, 17)
Schimbătorul de căldură trebuie să aibă o capacitate suficientă pentru menținerea temperaturii de la orificiul de admisie până la exhaustorul SB în limitele a ± 11 K din temperatura medie de funcționare observată în timpul testării.
2.3. Sistem de diluție totală a debitului
Figura 20 descrie un sistem de diluție bazat pe diluția totală a gazelor de evacuare folosindu-se schema de eșantionare la volum constant (CVS). Trebuie măsurat volumul total al amestecului dintre gazele de evacuare și aerul de diluție. Se pot folosi fie o PDP, fie un sistem cu CFV.
Pentru colectarea ulterioară de particule, se trece prin sistemul de eșantionare a particulelor un eșantion de gaz de evacuare diluat (punctul 2.4, figurile 21 și 22). În cazul în care aceasta se face în mod direct, se numește diluție unică. În cazul în care eșantionul este diluat încă o dată în al doilea tunel de diluție, metoda se numește diluție dublă. Acest procedeu este folositor în cazul în care nu se pot îndeplini normele de temperatură la suprafața filtrului printr-o singură diluție. Deși reprezintă, parțial, un sistem de diluție, sistemul de diluție dublă este descris ca o modificare adusă sistemului de eșantionare a particulelor la punctul 2.4, figura 22, deoarece are cele mai multe caracteristici comune cu un sistem tipic de eșantionare a particulelor.
Întreaga cantitate de gaz de evacuare brut este amestecată în tunelul de diluție DT cu aerul de diluție. Debitul de gaz de evacuare se măsoară fie cu o pompă volumetrică PDP, fie cu un difuzor de aer pentru debit critic CFV. Un schimbător de căldură HE sau un compensator electronic de debit EFC poate fi folosit pentru eșantionarea proporțională a particulelor și pentru determinarea debitului. Deoarece determinarea masei particulelor se bazează pe debitul total de gaz de evacuare diluat, nu este necesară calcularea raportului de diluție.
2.3.1. Componentele figurii 20
EP Țeava de evacuare
Lungimea țevii de evacuare de la ieșirea din colectorul de evacuare al motorului, de la ieșirea turbocompresorului sau de la sistemul de posttratare până la tunelul de diluție, nu trebuie să depășească 10 m. În cazul în care țeava de evacuare în aval de ieșirea din colectorul de evacuare, din turbocompresor sau din sistemul de posttratare depășește 4 m lungime, întreaga tubulatură ce depășește 4 m trebuie izolată, cu excepția contorului de fum în linie, în cazul în care acesta este folosit. Grosimea radială a izolației trebuie să fie de cel puțin 25 mm. Conductivitatea termică a materialului de izolație trebuie să aibă o valoare de maximum 0,1 W/mK măsurată la 673 K (400 °C). Pentru a reduce inerția termică a țevii de evacuare, se recomandă un raport între grosime și diametru de cel mult 0,015. Folosirea sectoarelor flexibile trebuie limitată la un raport între lungime și diametru de cel mult 12.
PDP Pompă volumetrică
PDP măsoară debitul total de gaz de evacuare diluat din numărul de rotații ale pompei și din debitul la pompă. Contrapresiunea sistemului de evacuare nu trebuie scăzută în mod artificial prin PDP sau prin sistemul de admisie a aerului de diluție. Contrapresiunea statică a gazului de evacuare măsurată cu sistemul PDP în funcțiune trebuie să rămână în limitele a ± 1,5 kPa din presiunea statică măsurată fără ca PDP să fie conectată, la o turație și sarcină identice ale motorului. Temperatura amestecului de gaz imediat înaintea PDP trebuie să se încadreze între ± 6 K din temperatura medie de funcționare observată în timpul testării, când nu s-a folosit un compensator de debit. Compensarea debitului se poate face numai în cazul în care temperatura la orificiul de admisie în PDP nu depășește 323 K (50 °C).
CFV Difuzor de aer pentru debit critic
CFV măsoară debitul total al gazului de evacuare diluat prin menținerea lui la nivel minim (debit critic). Contrapresiunea statică a gazului de evacuare cu sistemul CFV în funcțiune trebuie să rămână în limitele a ± 1,5 kPa din presiunea statică măsurată fără ca CFV să fie conectat, la o turație și sarcină identice ale motorului. Temperatura amestecului de gaz imediat înaintea CFV trebuie să se încadreze între ± 11 K din temperatura medie de funcționare observată în timpul testului, atunci când nu s-a folosit un compensator de debit.
HE Schimbător de căldură (opțional, în cazul în care se folosește EFC)
Schimbătorul de căldură trebuie să aibă o capacitate suficientă pentru a menține temperatura în limitele prevăzute anterior.
EFC Compensator electronic de debit (opțional, în cazul în care se folosește HE)
În cazul în care temperatura la admisie în PDP sau în CFV nu este menținută în limitele prevăzute anterior, este nevoie de un compensator de debit pentru măsurări continue ale debitului și pentru controlul eșantioanelor proporționale din sistemul de particule. Pentru aceasta se folosesc semnalele debitului măsurate continuu, corectându-se eșantionul de debit prin filtrele de particule ale sistemului de eșantionare a particulelor (a se vedea punctul 2.4, figurile 21, 22).
DT Tunel de diluție
Tunelul de diluție:
— |
trebuie să aibă un diametru suficient de mic încât să producă un flux turbulent (numărul lui Reynolds mai mare de 4 000) și o lungime suficientă pentru amestecarea completă a gazului de evacuare cu aerul de diluție; se poate folosi un orificiu de amestec; |
— |
trebuie să aibă un diametru de cel puțin 460 mm, la un singur sistem de diluție; |
— |
trebuie să aibă un diametru de cel puțin 210 mm, la un sistem de diluție dublu; |
— |
poate fi izolat. |
Gazul de evacuare generat de motor trebuie orientat în aval, în punctul în care este introdus în tunelul de diluție și trebuie amestecat bine.
În cazul în care se folosește diluția unică, se transferă un eșantion din tunelul de diluție în sistemul de eșantionare a particulelor (punctul 2.4, figura 21). Capacitatea debitului în PDP sau CFV trebuie să fie suficient de mare încât să mențină gazul de evacuare diluat la o temperatură mai mică sau egală cu 325 K (52 °C) chiar înaintea filtrului primar de particule.
În cazul în care se folosește diluția dublă, un eșantion din tunelul de diluție este transferat în cel de-al doilea tunel de diluție, unde este încă o dată diluat, iar apoi trece prin filtrele de eșantionare (punctul 2.4, figura 22). Capacitatea debitului în PDP sau a CFV trebuie să fie suficient de mare pentru a menține fluxul de gaz diluat din DT la o temperatură mai mică sau egală cu 464 K (191 °C) în zona de eșantionare. Sistemul suplimentar de diluție trebuie să producă suficient aer de diluție pentru a menține fluxul de gaz de evacuare dublu diluat la o temperatură mai mică sau egală cu 325 K (52 °C) chiar înaintea filtrului primar de particule.
DAF Filtru pentru aer de diluție
Se recomandă ca aerul de diluție să fie filtrat și trecut prin cărbune activ pentru eliminarea hidrocarburile de fond. La cererea constructorului, aerul de diluție trebuie eșantionat, în conformitate cu bunele practici inginerești, pentru a determina nivelurile de fond ale particulelor, care pot fi scăzute ulterior din valorile măsurate în gazul de evacuare diluat.
PSP Sonda de eșantionare a particulelor
Sonda este componenta principală a PTT și:
— |
trebuie să fie montată cu orientare în amonte, într-un punct unde aerul de diluție și gazul de evacuare sunt bine amestecate, de exemplu pe linia mediană a tunelului de diluție (DT), la o distanță aproximativ egală cu 10 diametre de tunel în aval față de punctul în care gazul de evacuare intră în tunelul de diluție; |
— |
diametrul său interior trebuie să fie de minimum 12 mm; |
— |
poate fi încălzită la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C) prin încălzire directă sau prin preîncălzirea aerului de diluție, cu condiția ca temperatura aerului să nu depășească 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare în tunelul de diluție; |
— |
poate fi izolată. |
2.4. Sistemul de eșantionare a particulelor
Sistemul de eșantionare a particulelor este necesar pentru colectarea de particule pe filtrul de particule. În cazul eșantionării totale din debitul diluat parțial, care constă în trecerea întregului eșantion de gaz diluat prin filtre, sistemele de diluție (punctul 2.2, figurile 14, 18) și de eșantionare formează, în general, o singură unitate. În cazul eșantionării parțiale din debitul diluat parțial sau din debitul diluat total, care constă în trecerea prin filtre a unei părți din gazul diluat, sistemele de diluție (punctul 2.2, figurile 11, 12, 13, 15, 16, 17, 19 și punctul 2.3, figura 20) și de eșantionare formează unități distincte.
În prezentul regulament, sistemul de diluție dublă (figura 22) al unui sistem de diluție totală este considerat o modificare specifică a unui sistem tipic de eșantionare a particulelor, astfel cum este indicat în figura 21. Sistemul de diluție dublă conține toate elementele importante ale sistemului de eșantionare a particulelor, precum suporturile de filtre sau pompa de eșantionare.
Pentru a evita orice impact asupra buclelor de control, se recomandă ca pompa de eșantionare să funcționeze continuu pe parcursul întregii proceduri de testare. Pentru metoda cu un singur filtru trebuie folosit un sistem de derivație pentru a trece eșantionul prin filtrul de eșantionare la momentele dorite. Interferențele procedurii de comutare asupra buclelor de control trebuie să fie minime.
Se obține un eșantion de gaz de evacuare diluat din tunelul de diluție DT al unui sistem de diluție completă sau parțială, prin sonda de eșantionare a particulelor PSP și prin tubul de transfer al particulelor PTT, cu ajutorul pompei de eșantionare P. Eșantionul este trecut prin suportul/suporturile/suporții de filtre FH, ce conțin filtrele pentru eșantionarea particulelorprobele de particule. Debitul eșantionului este controlat de regulatorul de debit FC3. În cazul în care se folosește un compensator electronic de debit EFC (a se vedea figura 20), debitul gazului diluat se folosește drept semnal de comandă pentru FC3.
Se transferă un eșantion de gaz de evacuare diluat din tunelul de diluție DT al sistemului de diluție totală prin sonda de eșantionare a particulelor PSP și prin tubul de transfer al particulelor PTT către tunelul secundar de diluție, unde este diluat încă o dată. Eșantionul este trecut apoi prin suportul/suporturile de filtre FH, care conțin filtrele pentru eșantionarea particulelor. Debitul aerului de diluție este de obicei constant, în timp ce debitul eșantionului este controlat de regulatorul de debit FC3. În cazul în care se folosește un compensator electronic de debit EFC (a se vedea figura 20), debitul total al gazului diluat se folosește drept semnal de comandă pentru FC3.
2.4.1. Componentele figurilor 21 și 22
PTT Tub de transfer al particulelor (figurile 21, 22)
Tubul de transfer al particulelor nu trebuie să depășească 1 020 mm în lungime; lungimea lui trebuind redusă ori de câte ori este posibil. După caz (de exemplu, pentru sistemele de eșantionare parțială a debitului parțial diluat și pentru sistemele de diluție totală a debitului), se include lungimea sondelor de eșantionare (SP, ISP, respectiv PSP, a se vedea punctele 2.2 și 2.3).
Dimensiunile sunt valabile pentru:
— |
tipul de eșantionare parțială a debitului parțial diluat și pentru sistemul complet de diluție unică, de la capătul sondei (SP, ISP, respectiv PSP) până la suportul de filtru; |
— |
tipul de eșantionare totală a debitului parțial diluat de la capătul tunelului de diluție până la suportul de filtru; |
— |
sistemul de diluție totală dublă de la capătul sondei (PSP) până la tunelul secundar de diluție. |
Tubul de transfer:
— |
poate fi încălzit la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C) prin încălzire directă sau prin preîncălzirea aerului de diluție, cu condiția ca temperatura aerului să nu depășească 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare în tunelul de diluție; |
— |
poate fi izolat. |
SDT Tunel de diluție secundar (figura 22)
Tunelul de diluție secundar trebuie să aibă un diametru minim de 75 mm și o lungime suficientă pentru a permite un timp de rezidență a eșantionului dublu diluat de cel puțin 0,25 secunde. Suportul filtrului primar FH trebuie plasat în limitele a 300 mm de la ieșirea din SDT.
Tunelul de diluție secundar:
— |
poate fi încălzit la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C) prin încălzire directă sau prin preîncălzirea aerului de diluție, cu condiția ca temperatura aerului să nu depășească 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare în tunelul de diluție; |
— |
poate fi izolat. |
FH Suportul (Suporturile) de filtre (figurile 21, 22)
Pentru filtrul primar și pentru cele de rezervă se pot folosi locașuri comune sau separate. Trebuie îndeplinite dispozițiile din anexa 4 apendicele 4 punctul 4.1.3.
Suportul (Suporturile) de filtre:
— |
(poate) pot fi încălzit(ă) la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C) prin încălzire directă sau prin preîncălzirea aerului de diluție, cu condiția ca temperatura aerului să nu depășească 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare în tunelul de diluție; |
— |
(poate) pot fi izolat(e). |
P Pompă de eșantionare (figurile 21, 22)
Pompa de eșantionare a particulelor trebuie plasată la o distanță suficientă de tunel pentru a menține temperatura gazului de admisie constantă (±3 K), în cazul în care nu se folosește corectarea debitului prin FC3.
DP Pompă pentru aerul de diluție (figura 22)
Pompa pentru aerul de diluție trebuie astfel plasată încât aerul pentru diluția secundară să fie furnizat la o temperatură de 298 K ± 5 K (25 °C ± 5 °C), în cazul în care aerul de diluție nu este preîncălzit.
FC3 Regulator de debit (figurile 21, 22)
Trebuie folosit un regulator de debit pentru a compensa debitul eșantionului de particule în cazul variațiilor de temperatură sau contrapresiune din circuitul eșantionului, în cazul în care nu există alte mijloace. Regulatorul de debit este necesar în cazul în care se folosește un compensator electronic de debit EFC (a se vedea figura 20).
FM3 Aparat de măsurare a debitului (figurile 21, 22)
Contorul de gaz sau instrumentul pentru debit trebuie plasat la o distanță suficientă de sonda de eșantionare pentru a menține temperatura gazului de admisie constantă (±3 K), în cazul în care nu se folosește corectarea debitului prin FC3.
FM4 Aparat de măsurare a debitului (figura 22)
Contorul de gaz sau instrumentul de măsurare a debitului aerului de diluție trebuie plasat astfel încât temperatura aerului de admisie să rămână constantă la 298 K ± 5 K (25 °C ± 5 °C).
BV Supapa cu bilă (opțional)
Supapa cu bilă trebuie să aibă un diametru interior nu mai mic decât diametrul interior al tubului de transfer PTT și un timp de comutare mai mic de 0,5 secunde.
Notă: În cazul în care temperatura ambiantă din apropierea PSP, PTT, SDT și FH este sub 293 K (20 °C), trebuie luate măsuri de precauție pentru evitarea pierderilor de particule pe pereții reci ai acestor piese. De aceea, se recomandă încălzirea și/sau izolarea pieselor în limitele parametrilor menționați în descrierile corespunzătoare fiecăreia. Se recomandă, de asemenea, ca temperatura suprafeței filtrului în timpul eșantionării să nu scadă sub 293 K (20 °C).
În cazul sarcinilor mari ale motorului, piesele menționate anterior pot fi răcite printr-o metodă neagresivă, cum ar fi un ventilator de recirculare, atât timp cât temperatura mediului de răcire nu scade sub 293 K (20 °C).
3. DETERMINAREA FUMULUI
3.1. Introducere
Punctele 3.2 și 3.3 și figurile 23 și 24 conțin descrieri detaliate ale sistemelor de opacimetre recomandate. Deoarece configurații diferite pot produce rezultate echivalente, nu este necesară o respectare exactă a figurilor 23 și 24. Componentele suplimentare, precum instrumentele, supapele, solenoizii, pompele și comutatoarele, se pot folosi pentru a oferi informații suplimentare și pentru a coordona funcțiile sistemelor componente. Alte componente care nu sunt necesare pentru menținerea acurateței asupra anumitor sisteme pot fi excluse în cazul în care excluderea lor are la bază bunele practici inginerești.
Principiul măsurării este următorul: lumina se transmite printr-o lungime specifică a fumului care urmează să fie măsurată, iar proporția luminii de incidență care ajunge la receptor este utilizată pentru a evalua proprietățile de opacitate ale mediului. Măsurarea fumului depinde de schema aparatului și poate fi efectuată în țeava de evacuare (opacimetru în linie pentru debit total), la capătul țevii de evacuare (opacimetru în aval pentru debit total) sau prin prelevarea unui eșantion din țeava de evacuare (opacimetru pentru debit parțial). Pentru stabilirea coeficientului de absorbție a luminii de la semnalul de opacitate, lungimea undei optice a instrumentului este indicată de constructorul instrumentului.
3.2. Opacimetrul pentru debit total
Se pot utiliza două tipuri generale de opacimetre pentru debit total (figura 23). Cu ajutorul opacimetrului în linie se măsoară opacitatea întregului debit de gaz din țeava de evacuare. În cazul acestui tip de opacimetru, lungimea efectivă a undei optice depinde de schema opacimetrului.
Cu ajutorul opacimetrului în aval, se măsoară opacitatea gazului total de evacuare la ieșirea din țeava de evacuare. În cazul acestui tip de opacimetru, lungimea efectivă a undei optice depinde de schema țevii de evacuare și de distanța dintre capătul țevii de evacuare și opacimetru.
3.2.1. Componentele figurii 23
EP Țeava de evacuare
În cazul opacimetrului în linie, nu se efectuează nici o modificare a diametrului țevii de evacuare până la 3 diametre ale țevii de evacuare înainte sau după zona de măsurare. În cazul în care diametrul zonei de măsurare este mai mare decât diametrul țevii de evacuare, se recomandă o țeavă convergentă progresiv înaintea zonei de măsurare.
În cazul opacimetrului în aval, ultimii 0,6 m din țeava de evacuare trebuie să aibă o secțiune circulară și să nu aibă coate sau curburi. Partea finală a țevii de evacuare trebuie secționată în formă pătrată. Opacimetrul trebuie poziționat central în raport cu gazul de evacuare, la o distanță de 25 ± 5 mm de capătul țevii de evacuare.
OPL Lungimea undei optice
Lungimea undei optice afectate de fum dintre sursa de lumină a opacimetrului și receptor, corectată, după caz, în ceea ce privește lipsa de uniformitate cauzată de gradienții de densitate și de efectul de periferie. Lungimea undei optice trebuie indicată și transmisă de constructorul instrumentului luându-se în considerare orice măsuri împotriva depunerilor de funingine (de exemplu., aerul de purjare). În cazul în care nu se cunoaște lungimea undei optice, aceasta se stabilește în conformitate cu ISO IDS 11614, punctul 11.6.5. Pentru o determinare corectă a lungimii undei optice, este necesară o viteză minimă a gazului de evacuare de 20 m/s.
LS Sursa de lumină
Sursa de lumină este reprezentată de o lampă incandescentă cu o temperatură a culorii între 2 800 și 3 250 K, sau o diodă (LED) care emite lumină verde, cu un maxim spectral între 550 și 570 nm. Sursa de lumină este protejată împotriva acoperirii cu funingine prin metode care să nu influențeze lungimea undei optice peste specificațiile constructorului.
LD Detector de lumină
Detectorul este o celulă foto sau o diodă foto (cu filtru, în cazul în care este necesar). În cazul unei surse de lumină incandescente, receptorul trebuie să aibă un maxim spectral de reacție similar curbei fototopice a ochiului uman (reacție maximă) între 550 și 570 nm, pentru valori inferioare procentului de 4 % din reacția maximă sub 430 nm și peste 680 nm. Detectorul de lumină trebuie protejat împotriva acoperirii cu funingine prin metode care să nu influențeze lungimea undei optice peste specificațiile constructorului.
CL Lentile de colimare
Emisia luminoasă trebuie colimată cu un fascicul cu diametru maxim de 30 mm. Razele fasciculului luminos trebuie să fie paralele, cu o toleranță de 3° față de axa optică.
T1 Senzor de temperatură (opțional)
Temperatura gazului de evacuare trebuie monitorizată pe parcursul testului.
3.3. Opacimetru pentru debit parțial
Cu ajutorul opacimetrului pentru debit parțial (figura 24), se extrage un eșantion de gaz de evacuare reprezentativ din țeava de evacuare și se introduce printr-o linie de transfer către camera de măsurare. Cu acest tip de opacimetru, lungimea efectivă a undei optice depinde de schema opacimetrului. Timpii de reacție menționați la punctul următor se aplică ratei minime a debitului opacimetrului, în conformitate cu specificațiile constructorului instrumentului.
3.3.1. Componentele figurii 24
EP Țeava de evacuare
Țeava de evacuare trebuie să fie o țeavă dreaptă de minimum 6 diametre în amonte și 3 diametre în aval de capătul sondei.
SP Sonda de eșantionare
Sonda de eșantionare trebuie să fie un tub deschis care să fie orientat în amonte către sau în apropierea liniei mediane a țevii de evacuare. Spațiul liber dintre aceasta și peretele țevii de evacuare trebuie să fie de minimum 5 mm. Diametrul sondei trebuie să asigure o eșantionare reprezentativă și un debit suficient prin opacimetru.
TT Tubul de transfer
Tubul de transfer trebuie:
— |
să fie cât se poate de scurt și să asigure o temperatură a gazului de evacuare de 373 ± 30 K (100 °C ± 30 °C) la intrarea în camera de măsurare; |
— |
să aibă o temperatură a peretelui suficient de mare deasupra punctului de condens al gazului de evacuare încât să prevină condensarea; |
— |
să fie egal cu diametrul sondei de eșantionare, pentru întreaga lungime; |
— |
să aibă un timp de reacție inferior valorii de 0,05 s la un debit minim al instrumentului, în conformitate cu indicațiile din anexa 4 apendicele 4 punctul 5.2.4; |
— |
să nu aibă un efect semnificativ asupra valorii maxime a fumului. |
FM Dispozitiv de măsurare a debitului
Contor pentru identificarea debitului corect către camera de măsurare. Ratele debitului minimă și maximă trebuie să fie specificate de constructorul instrumentului și trebuie să fie stabilite astfel încât să se respecte cerințele privind timpul de reacție al TT și specificațiile privind lungimea undei optice. Dispozitivul de măsurare a debitului poate fi situat în apropierea pompei de eșantionare P, în cazul în care aceasta este utilizată.
MC Camera de măsurare
Camera de măsurare trebuie să aibă o suprafață internă care să nu reflecte lumina sau un mediu optic echivalent. Admisia luminii difuze în detector din cauza efectelor de reflexie internă trebuie redusă la minimum.
Presiunea gazului din camera de măsurare nu trebuie să fie diferită de presiunea atmosferică cu mai mult de 0,75 kPa. În cazul în care schema nu permite acest lucru, citirea opacimetrului trebuie convertită în presiune atmosferică.
Temperatura peretelui camerei de măsurare trebuie stabilită în limita de ± 5 K între 343 K (70 °C) și 373 K (100 °C), dar, în oricare dintre cazuri, suficient deasupra punctului de condens al gazului de evacuare încât să se evite condensarea. Camera de măsurare este echipată cu dispozitivele corespunzătoare pentru măsurarea temperaturii.
OPL Lungimea undei optice
Lungimea undei optice afectate de fum dintre sursa de lumină a opacimetrului și receptor va fi corectată după necesități în ceea ce privește lipsa de uniformitate cauzată de gradienții de densitate și de efectul de periferie. Lungimea undei optice trebuie indicată și transmisă de constructorul instrumentului luându-se în considerare orice măsură împotriva depunerilor de funingine (de exemplu, aerul de purjare). În cazul în care nu se cunoaște lungimea undei optice, aceasta se stabilește în conformitate cu ISO IDS 11614, punctul 11.6.5.
LS Sursa de lumină
Sursa de lumină este reprezentată de o lampă incandescentă cu o temperatură a culorii între 2 800 și 3 250 K sau o diodă (LED) ce emite lumină verde cu un maxim spectral între 550 și 570 nm. Sursa de lumină este protejată împotriva acoperirii cu funingine prin metode care să nu influențeze lungimea undei optice peste specificațiile constructorului.
LD Detector de lumină
Detectorul este o celulă foto sau o diodă foto (cu filtru, în cazul în care este necesar). În cazul unei surse de lumină incandescente, receptorul trebuie să aibă un maxim spectral de reacție similar curbei fototopice a ochiului uman (reacție maximă) între 550 și 570 nm, pentru valori inferioare procentului de 4 % din reacția maximă sub 430 nm și peste 680 nm. Detectorul de lumină trebuie protejat împotriva acoperirii cu funingine prin metode care să nu influențeze lungimea undei optice peste specificațiile constructorului.
CL Lentile de colimare
Emisia luminoasă trebuie colimată cu un fascicul cu diametru maxim de 30 mm. Razele fascicolului luminos trebuie să fie paralele, cu o toleranță de 3° față de axa optică.
T1 Senzor de temperatură
Pentru monitorizarea temperaturii gazelor de evacuare la intrarea în camera de măsurare.
P Pompă de eșantionare (opțional)
Se poate utiliza o pompă de eșantionare în aval față de camera de măsurare.
ANEXA 5
CARACTERISTICI TEHNICE ALE CARBURANTULUI DE REFERINȚĂ PENTRU MOTOARELE CU ARDERE PRIN COMPRIMARE IMPUSE PENTRU TESTELE DE OMOLOGARE ȘI PENTRU VERIFICAREA CONFORMITĂȚII PRODUCȚIEI
1. CARBURANT DIESEL (MOTORINĂ) (1)
Parametru |
Unitate |
Limite (1) |
Metodă de testare (2) |
Publicare |
|
Minim |
Maxim |
||||
Cifra cetanică (3) |
|
52 |
54 |
ISO 5165 |
1998 (4) |
Densitate la 15 °C |
kg/m3 |
833 |
837 |
ISO 3675 |
1995 |
Distilare: |
|
|
|
|
|
— 50 % punct |
°C |
245 |
|
ISO 3405 |
1998 |
— 95 % punct |
°C |
345 |
350 |
ISO 3405 |
1998 |
— punct final de fierbere |
°C |
— |
370 |
ISO 3405 |
1998 |
Punct de aprindere |
°C |
55 |
— |
EN 27719 |
1993 |
CFPP |
°C |
— |
–5 |
EN 116 |
1981 |
Vâscozitate la 40 °C |
mm2/s |
2,5 |
3,5 |
EN-ISO 3104 |
1996 |
Hidrocarburi aromatice policiclice |
% m/m |
3,0 |
6,0 |
IP 391 (*) |
1995 |
Conținut de sulf (5) |
mg/kg |
— |
300 |
pr. EN-ISO/DIS 14596 |
1998 (4) |
Corodarea cuprului |
|
— |
1 |
EN-ISO 2160 |
1995 |
Reziduu de carbon Conradson (10 % DR) |
% m/m |
— |
0,2 |
EN-ISO 10370 |
|
Conținut de cenușă |
% m/m |
— |
0,01 |
EN-ISO 6245 |
1995 |
Conținut de apă |
% m/m |
— |
0,05 |
EN-ISO 12937 |
1995 |
Număr de neutralizare (acid puternic) |
mg OH/g |
— |
0,02 |
ASTM D 974-95 |
1998 (4) |
Stabilitatea oxidării (6) |
mg/ml |
— |
0,025 |
EN-ISO 12205 |
1996 |
2. ETANOL PENTRU MOTOARELE DIESEL (7)
Parametru |
Unitate |
Limite (8) |
Metodă de testare (9) |
|
Minim |
Maxim |
|||
Masa de alcool |
% m/m |
92,4 |
— |
ASTM D 5501 |
Alt alcool decât etanolul conținut în alcoolul total, masă |
% m/m |
— |
2 |
ASTM D 5501 |
Densitatea la 15 °C |
kg/m3 |
795 |
815 |
ASTM D 4052 |
Conținutul de cenușă |
% m/m |
|
0,001 |
ISO 6245 |
Punctul de aprindere |
°C |
10 |
|
ISO 2719 |
Aciditatea, calculată ca acid acetic |
% m/m |
— |
0,0025 |
ISO 1388-2 |
Numărul de neutralizare (acid puternic) |
KOH mg/1 |
— |
1 |
|
Culoare |
According to scale |
— |
10 |
ASTM D 1209 |
Reziduu uscat la 100 °C |
mg/kg |
|
15 |
ISO 759 |
Conținut de apă |
% m/m |
|
6,5 |
ISO 760 |
Aldehide calculate ca acid acetic |
% m/m |
|
0,0025 |
ISO 1388-4 |
Conținut de sulf |
mg/kg |
— |
10 |
ASTM D 5453 |
Esteri, calculați ca acetat de etil |
% m/m |
— |
0,1 |
ASTM D 1617 |
(1) În cazul în care se cere să se calculeze eficiența termică a unui motor sau autovehicul, valoarea calorifică a carburantului se poate calcula astfel:
Energia specifică (valoarea calorifică) (netă) în
unde:
d |
= |
densitatea la 15 °C |
x |
= |
proporția raportată la masă de apă (%/100) |
y |
= |
proporția raportată la masă de cenușă (%/100) |
s |
= |
proporția raportată la masă de sulf (%/100). |
(2) Valorile menționate anterior sunt „valori adevărate”. La stabilirea valorilor limită ale acestora s-au folosit termenii ISO 4259, Produse Petroliere – Stabilirea și aplicarea unor date de precizie în relație cu metodele de testare, iar la stabilirea unei valori minime s-a luat în considerare o diferență minimă de 2R peste zero; la stabilirea valorii minime și maxime, diferența minimă este de 4R (unde R = reproductibilitatea). Chiar dacă există această măsurare, necesară din motive statistice, producătorul de carburant trebuie, cu toate acestea, să tindă spre valoarea zero, unde valoarea maximă prevăzută este de 2R, respectiv spre valoarea medie, în cazul cotărilor maxime și minime. Pentru cazul în care trebuie clarificat dacă un carburant îndeplinește cerințele din specificație, se aplică termenii ISO 4259.
(3) Seria cetanică nu este în conformitate cu cerințele unui serii minime de 4R. Cu toate acestea, în caz de litigiu între furnizorul de carburant și beneficiar, pentru a se rezolva aceste dispute, se pot folosi termenii din ISO 4259, preferându-se măsurări repetate de un număr suficient de mare de ori, pentru a se asigura precizia acestora și nu o singură măsurare.
(4) Luna publicării se completează în timp util.
(5) Se raportează conținutul real de sulf din carburantul utilizat pentru testare. Pe lângă aceasta, conținutul de sulf al carburantului de referință utilizat pentru omologarea unui vehicul sau motor în comparație cu valorile limită stabilite în rândul B din tabelul de la punctul 5.2.1 al prezentului regulament trebuie să aibă un conținut maxim de sulf de 50 ppm.
(6) Deși stabilitatea oxidării este controlată, este posibil ca durata de depozitare să fie limitată. În acest caz, furnizorul este cel care poate da indicații cu privire la condițiile de stocare și la termenul de valabilitate.
(7) Se poate adăuga un stimulent cetanic, conform specificațiilor producătorului, la carburantul pe bază de etanol. Valoarea maximă permisă este 10 % m/m.
(8) Valorile menționate în specificații sunt „valori adevărate”. La stabilirea valorilor limită s-au folosit termenii ISO 4259, Produse Petroliere – Stabilirea și aplicarea unor date de precizie în relație cu metodele de testare, iar la stabilirea unei valori minime s-a luat în considerare o diferență minimă de 2R peste zero; la stabilirea valorii minime și maxime, diferența minimă este de 4R (unde R = reproductibilitatea). Chiar dacă există această măsurare, necesară din motive statistice, producătorul de carburant trebuie, cu toate acestea, să tindă spre valoarea zero, în cazul în care valoarea maximă prevăzută este de 2R, respectiv spre valoarea medie, în cazul limitelor maxime și minime. Pentru cazul în care trebuie clarificat dacă un carburant îndeplinește cerințele din specificație, se aplică termenii ISO 4259.
(9) Se vor adopta metode echivalente cu ISO imediat după publicare, pentru toate proprietățile enumerate anterior.
ANEXA 6
CARACTERISTICI TEHNICE ALE CARBURANTULUI DE REFERINȚĂ GAZ NATURAL IMPUSE PENTRU TESTELE DE OMOLOGARE ȘI PENTRU VERIFICAREA CONFORMITĂȚII PRODUCȚIEI
Tip: GAZ NATURAL (GN)
Carburanții de pe piața europeană sunt disponibili în două game:
— |
gama H, ai cărei carburanți de referință extremi sunt GR și G23; |
— |
gama L, ai cărei carburanți de referință extremi sunt G23 și G25; |
Caracteristicile carburanților de referință GR, G23 și G25 sunt redate în continuare:
Carburant de referință GR
Caracteristici |
Unități |
Bază |
Limite |
Metode de testare |
|
Minim |
Maxim |
||||
Compoziție: |
|
|
|
|
|
Metan |
% mol |
87 |
84 |
89 |
|
Etan |
% mol |
13 |
11 |
15 |
|
Bilanț (1) |
% mol |
— |
— |
1 |
ISO 6974 |
Conținut de sulf |
mg/m3 (2) |
— |
— |
10 |
ISO 6326-5 |
Carburant de referință G23
Caracteristici |
Unități |
Bază |
Limite |
Metode de testare |
|
Minim |
Maxim |
||||
Compoziție |
|
|
|
|
|
Metan |
% mol |
92,5 |
91,5 |
93,5 |
|
Bilanț (3) |
% mol |
— |
— |
1 |
ISO 6974 |
N2 |
% mol |
7,5 |
6,5 |
8,5 |
|
Conținut de sulf |
mg/m3 (4) |
— |
— |
10 |
ISO 6326-5 |
Carburant de referință G25
Caracteristici |
Unități |
Bază |
Limite |
Metode de testare |
|
Minim |
Maxim |
||||
Compoziție: |
|
|
|
|
|
Metan |
% mol |
86 |
84 |
88 |
|
Bilanț (5) |
% mol |
— |
— |
1 |
ISO 6974 |
N2 |
% mol |
14 |
12 |
16 |
|
Conținut de sulf |
mg/m3 (6) |
— |
— |
10 |
ISO 6326-5 |
(1) Gaz inert + C2+.
(2) Valoare care trebuie stabilită în condiții standard [293,2 K (20 °C) și 101, 3 kPa].
(3) Gaz inert (altul decât N2) + C2/C2+.
(4) Valoare care trebuie stabilită în condiții standard [293,2 K (20 °C) și 101,3 kPa].
(5) Gaz inert (altul decât N2) + C2/C2+.
(6) Valoare care trebuie stabilită în condiții standard [293,2 K (20 °C) și 101,3 kPa].
ANEXA 7
TIP: GAZ PETROLIER LICHEFIAT (GPL)
Parametru |
Unitate |
Limite carburant A |
Limite carburant B |
Metodă de testare |
||
Minim |
Maxim |
Minim |
Maxim |
|||
Cifra octanică a motorului |
|
92,5 (1) |
|
92,5 |
|
EN 589 anexa B |
Compoziție |
|
|
|
|
|
|
Conținut de C3 |
% vol |
48 |
52 |
83 |
87 |
|
Conținut de C4 |
% vol |
48 |
52 |
13 |
17 |
ISO 7941 |
Olefine |
% vol |
|
12 |
|
14 |
|
Reziduu de evaporare |
mg/kg |
|
50 |
|
50 |
NFM 41015 |
Conținut total de sulf |
ppm greutate (1) |
|
50 |
|
50 |
EN 24260 |
Sulfură de hidrogen |
— |
|
nu |
|
nu |
ISO 8819 |
Coroziunea benzii de cupru |
evaluare |
|
clasa 1 |
|
clasa 1 |
ISO 6251 (2) |
Apă la 0 °C |
|
|
fără |
|
fără |
Verificare vizuală |
(1) Valoare care trebuie stabilită în condiții standard [293,2 K (20 °C) și 101,3 kPa].
(2) Această metodă poate să nu determine cu acuratețe prezența materialelor corozive în cazul în care eșantionul conține inhibitori de coroziune sau alte substanțe chimice care reduc capacitatea corozivă a eșantionului asupra benzii de cupru. Prin urmare, adăugarea unor astfel de compuși în scopul unic de a influența metoda de testare aplicată este interzisă.
ANEXA 8
EXEMPLU DE PROCEDURĂ DE CALCUL
1. TESTUL ESC
1.1. Emisiile gazoase
Datele de măsurare pentru calcularea rezultatelor modurilor individuale sunt indicate în cele ce urmează. În acest exemplu, CO și NOx sunt măsurate pe o bază uscată, HC pe o bază umedă. Concentrația de HC este dată în echivalent propan (C3) și se multiplică cu 3 pentru a obține echivalentul C1. Procedura de calcul este identică pentru celelalte moduri.
P (kW) |
Ta (K) |
Ha (g/kg) |
GEXH (kg) |
GAIRW (kg) |
GFUEL (kg) |
HC (ppm) |
CO (ppm) |
NOX (ppm) |
82,9 |
294,8 |
7,81 |
563,38 |
545,29 |
18,09 |
6,3 |
41,2 |
495 |
Calcularea factorului de corecție de la uscat la umed KW,r (anexa 4 apendicele 1 punctul 4.2):
Calcularea concentrațiilor de umiditate:
Calcularea factorului de corecție a umidității NOX, KH,D (anexa 4 apendicele 1 punctul 4.3):
Calcularea ratelor de debit ale emisiilor (anexa 4 apendicele 1 punctul 4.4):
Calcularea emisiilor specifice (anexa 4 apendicele 1 punctul 4.5):
Se dă următorul exemplu de calcul pentru CO; procedura de calcul este identică pentru alte componente.
Ratele debitelor masice de emisie ale modurilor individuale se multiplică cu factorii respectivi de ponderare, în conformitate cu anexa 4 apendicele 1 punctul 2.7.1 și se însumează pentru a se obține rata medie a debitului masic de emisie pe parcursul ciclului:
Puterea motorului la modurile individuale se multiplică cu factorii respectivi de ponderare, conform indicațiilor din anexa 4, apendicele 1 punctul 2.7.1 și se însumează pentru a se obține puterea medie pe ciclu:
Calcularea emisiei specifice de NOx a punctului aleatoriu (anexa 4 apendicele 1 punctul 4.6.1):
Presupunând că în urma punctului aleatoriu s-au determinat următoarele valori:
nz |
= 1 600 min–1 |
|
MZ |
= 495 Nm |
|
NOx mass,Z |
= 487,9 g/h |
(calculate în conformitate cu formulele anterioare) |
P(n)z |
= 83 kW |
|
NOx,Z |
= 487,9/83 |
= 5,878 g/kWh |
Determinarea valorii de emisie din ciclul de testare (anexa 4 apendicele 1 punctul 4.6.2):
Presupunând că valorile celor patru moduri cuprinzătoare ale testului ESC sunt următoarele:
nRT |
nSU |
ER |
ES |
ET |
EU |
MR |
MS |
MT |
MU |
1 368 |
1 785 |
5,943 |
5,565 |
5,889 |
4,973 |
515 |
460 |
681 |
610 |
Compararea valorilor de emisie de NOx (anexa 4 apendicele 1 punctul 4.6.3):
1.2. Emisiile de particule
Măsurarea particulelor se bazează pe principiul eșantionării particulelor pe parcursul întregului ciclu, însă determinând eșantionul și ratele de debit (MSAM și GEDF) în timpul modurilor individuale. Calculul valorii GEDF depinde de sistemul utilizat. În următoarele exemple se prezintă un sistem cu măsurarea CO2 și metoda bilanțului de carbon și un sistem cu măsurarea debitului. În cazul în care se utilizează un sistem de diluție totală a debitului, GEDF se măsoară direct cu echipamentul CVS.
Calcularea GEDF (anexa 4 apendicele 1 punctele 5.2.3 și 5.2.4):
Să presupunem următoarele date de măsurare pentru modul 4. Procedura de calcul este identică pentru toate modurile.
GEXH (kg/h) |
GFUEL (kg/h) |
GDILW (kg/h) |
GTOTW (kg/h) |
CO2D (%) |
CO2A (%) |
334,02 |
10,76 |
5,4435 |
6,0 |
0,657 |
0,040 |
(a) |
metoda bilanțului de carbon ![]() |
(b) |
metoda de măsurare a debitului ![]() ![]() |
Calcularea ratei debitului masic (anexa 4 apendicele 1 punctul 5.4):
Ratele de debit GEDFW ale modurilor individuale se multiplică cu factorul de ponderare respectiv, în conformitate cu anexa 4 apendicele 1 punctul 2.7.1 și se însumează astfel încât să rezulte media GEDF pe parcursul ciclului. Rata medie de eșantionare MSAM se obține însumând ratele de eșantionare ale modurilor individuale.
Presupunând că masa de particule pe filtre este de 2,5 mg, atunci:
Corectarea de fond (opțională)
Să presupunem că o măsurare de fond indică următoarele valori. Calcularea factorului de diluție DF este identică cu cea de la punctul 3.1 din prezenta anexă și nu a fost inclusă aici.
Calcularea emisiilor specifice (anexa 4 apendicele 1 punctul 5.5):
, în cazul în care se face corecția de fond
Calcularea factorului de ponderare specific (anexa 4 apendicele 1 punctul 5.6):
Presupunând valorile calculate pentru modul 4 anterior,
Această valoare se află în intervalul cerut 0,10 ± 0,003.
2. TESTUL ELR
Întrucât metoda de filtrare Bessel este o procedură complet nouă de obținere a mediei în legislația europeană privind gazele de evacuare, în continuare se oferă o explicație a filtrului Bessel, un exemplu de realizare a algoritmului Bessel și un exemplu de calculare a valorii finale pentru fum. Constantele algoritmului Bessel depind numai de forma opacimetrului și de rata de eșantionare a sistemului de recoltare a datelor. Se recomandă ca constructorul opacimetrului să pună la dispoziție constantele finale de filtrare Bessel pentru diferitele rate de eșantionare și ca clientul să utilizeze aceste constante pentru realizarea algoritmului Bessel și pentru calcularea valorilor de fum.
2.1. Observații generale privind filtrul Bessel
Date fiind distorsiunile la frecvență înaltă, semnalul brut de opacitate indică în mod obișnuit urme cu un grad înalt de răspândire. Pentru a elimina aceste distorsiuni de frecvență înaltă este necesar un filtru Bessel pentru testul ELR. Filtrul Bessel în sine este un filtru recursiv, de ordin secundar, cu permisivitate scăzută, care garantează cea mai rapidă creștere de semnal fără suprasarcină.
Presupunând totalitatea gazelor de evacuare aflate în timp real în țeava de evacuare, fiecare opacimetru indică o urmă de opacitate măsurată diferit și cu întârziere. Întârzierea și dimensiunea urmei de opacitate măsurată depinde în primul rând de geometria camerei de măsurare a opacimetrului, inclusiv de liniile de eșantionare ale gazelor de evacuare, precum și de timpul necesar procesării semnalului de către componentele electronice ale opacimetrului. Valorile care caracterizează aceste două efecte sunt denumite timpul de reacția fizică și electrică ce reprezintă câte un filtru individual pentru fiecare tip de opacimetru.
Scopul aplicării unui filtru Bessel este de a garanta o caracteristică de filtrare medie uniformă pentru întregul sistem al opacimetrului, constând în:
— |
timpul de reacție fizică al opacimetrului (tp); |
— |
timpul de reacție electrică al opacimetrului (te); |
— |
timpul de reacție al filtrului Bessel aplicat (tF). |
Timpul de reacție mediu al sistemului tAver este dat de:
și trebuie să fie egal pentru toate tipurile de opacimetru, astfel încât să se producă aceeași valoare pentru fum. Prin urmare, un filtru Bessel trebuie creat astfel încât din timpul de reacție al filtrului (tF) plus timpul de reacție fizică (tp) și timpul de reacție electrică (te) al opacimetrului individual să rezulte timpul mediu de reacție cerut (tAver). Întrucât tp și te sunt valori date pentru fiecare opacimetru individual, iar tAver este definit ca 1,0 s în prezentul regulament, tF se poate calcula după cum urmează:
Prin definiție, timpul de reacție al filtrului tF este timpul de creștere a semnalului de ieșire filtrat între 10 % și 90 % la un semnal de intrare în pași. Prin urmare, frecvența de întrerupere a filtrului Bessel trebuie repetată astfel încât timpul de reacție al filtrului Bessel să se încadreze în timpul de creștere cerut.
În figura (a) sunt indicate urmele unui semnal de intrare în pași și a semnalului de ieșire filtrat, precum și timpul de reacție al unui filtru Bessel (tF).
Elaborarea algoritmului final Bessel este un proces în etape care necesită mai multe cicluri de iterare. Schema procedurii de iterare este prezentată mai jos.
2.2. Calcularea algoritmului Bessel
În exemplul de față este prezentat un algoritm Bessel în mai multe etape în conformitate cu procedura de repetare anterioară, care se bazează pe anexa 4 apendicele 1 punctul 6.1.
Pentru opacimetru și sistemul de colectare a datelor, se presupun următoarele caracteristici:
— |
timpul de reacție fizică tp 0,15 s |
— |
timpul de reacție electrică te 0,05 s |
— |
timpul de reacție mediu tAver 1,00 s (prin definiție în prezenta directivă) |
— |
rata de eșantionare 150 Hz |
Etapa 1 Timpul de reacție cerut al filtrului Bessel tF:
Etapa 2 Estimarea frecvenței de întrerupere și calcularea constantelor Bessel E și K pentru prima repetare:
Din aceasta rezultă următorul algoritm Bessel:
unde și reprezintă valorile semnalului de intrare în pași (fie „0”, fie „1”), iar Yi reprezintă valorile filtrate ale semnalului de ieșire.
Etapa 3 Aplicarea filtrului Bessel asupra semnalului de intrare în pași:
Timpul de reacție al filtrului Bessel tF se definește ca fiind timpul de creștere al semnalului de ieșire filtrat între 10 % și 90 % la un semnal de intrare în etape. Pentru determinarea timpilor de 10 % (t10) și 90 % (t90) ai semnalului de ieșire, trebuie aplicat un filtrul Bessel asupra unui semnal de intrare în etape folosind valorile de mai sus ale lui fc, E și K.
Numerele de index, timpul și valorile semnalului de intrare în etape și ale valorilor rezultate ale semnalului de ieșire în etape pentru prima și a doua repetare sunt indicate în tabelul B. Punctele adiacente lui t10 și t90 sunt marcate cu litere îngroșate. În tabelul B, prima repetare, valoarea de 10 % apare între numerele de index 30 și 31 și valoarea de 90 % apare între numerele de index 191 și 192. Pentru calcularea tF,iter și valorile exacte t10 și t90 se determină prin interpolare liniară între punctele de măsurare adiacente, după cum urmează:
unde outupper și outlower sunt puncte adiacente ale semnalului de ieșire Bessel filtrat, iar tlower este timpul punctului de timp adiacent, după cum se indică în tabelul B.
Etapa 4 Timpul de reacție al filtrului la primul ciclu de repetare:
Etapa 5 Deviația între timpii de reacție cerut și obținut al primului ciclu de repetare:
Etapa 6 Verificarea criteriilor de iterare:
Se impune |Δ| ≤ 0,01. Întrucât 0,081641 > 0,01, criteriul de repetare nu este întrunit și s-a început următorul ciclu de iterare. Pentru acest ciclu de repetare, se calculează o nouă frecvență de întrerupere din fc și Δ, după cum urmează:
Această nouă frecvență de întrerupere se utilizează în al doilea ciclu de repetare, începând din nou cu etapa 2. Iterarea trebuie repetată până la îndeplinirea criteriului de repetare. Valorile rezultate din prima și cea de-a doua repetare sunt rezumate în tabelul A.
Tabelul A
Valorile primei și celei de-a doua repetări
Parametrul |
Repetarea 1 |
Repetarea 2 |
fc (Hz) |
0,318152 |
0,344126 |
E (–) |
7,07948 × 10–5 |
8,272777 × 10–5 |
K (–) |
0,970783 |
0,968410 |
t10 (s) |
0,200945 |
0,185523 |
t90 (s) |
1,276147 |
1,179562 |
tF,iter (s) |
1,075202 |
0,994039 |
Δ (–) |
0,081641 |
0,006657 |
fc,nou (Hz) |
0,344126 |
0,346417 |
Etapa 7 Algoritmul Bessel final:
Imediat ce a fost întrunit criteriul de repetare se calculează constantele finale ale filtrului Bessel și algoritmul Bessel final în conformitate cu etapa 2. În acest exemplu, criteriul de repetare a fost atins după a doua repetare (Δ = 0,006657 ≤ 0,01). Algoritmul final este apoi utilizat pentru determinarea valorilor de fum medii (a se vedea punctul 2.3).
Tabelul B
Valorile semnalului de intrare pe pași și semnalului de ieșire filtrat Bessel pentru primul și al doilea ciclu de repetare
Indice i [–] |
Timp [s] |
Semnal de intrare în pași Si [–] |
Semnal de ieșire filtrat Yi [–] |
|
Repetarea 1 |
Repetarea 2 |
|||
–2 |
–0,013333 |
0 |
0,000000 |
0,000000 |
–1 |
–0,006667 |
0 |
0,000000 |
0,000000 |
0 |
0,000000 |
1 |
0,000071 |
0,000083 |
1 |
0,006667 |
1 |
0,000352 |
0,000411 |
2 |
0,013333 |
1 |
0,000908 |
0,001060 |
3 |
0,020000 |
1 |
0,001731 |
0,002019 |
4 |
0,026667 |
1 |
0,002813 |
0,003278 |
5 |
0,033333 |
1 |
0,004145 |
0,004828 |
∼ |
∼ |
∼ |
∼ |
∼ |
24 |
0,160000 |
1 |
0,067877 |
0,077876 |
25 |
0,166667 |
1 |
0,072816 |
0,083476 |
26 |
0,173333 |
1 |
0,077874 |
0,089205 |
27 |
0,180000 |
1 |
0,083047 |
0,095056 |
28 |
0,186667 |
1 |
0,088331 |
0,101024 |
29 |
0,193333 |
1 |
0,093719 |
0,107102 |
30 |
0,200000 |
1 |
0,099208 |
0,113286 |
31 |
0,206667 |
1 |
0,104794 |
0,119570 |
32 |
0,213333 |
1 |
0,110471 |
0,125949 |
33 |
0,220000 |
1 |
0,116236 |
0,132418 |
34 |
0,226667 |
1 |
0,122085 |
0,138972 |
35 |
0,233333 |
1 |
0,128013 |
0,145605 |
36 |
0,240000 |
1 |
0,134016 |
0,152314 |
37 |
0,246667 |
1 |
0,140091 |
0,159094 |
∼ |
∼ |
∼ |
∼ |
∼ |
175 |
1,166667 |
1 |
0,862416 |
0,895701 |
176 |
1,173333 |
1 |
0,864968 |
0,897941 |
177 |
1,180000 |
1 |
0,867484 |
0,900145 |
178 |
1,186667 |
1 |
0,869964 |
0,902312 |
179 |
1,193333 |
1 |
0,872410 |
0,904445 |
180 |
1,200000 |
1 |
0,874821 |
0,906542 |
181 |
1,206667 |
1 |
0,877197 |
0,908605 |
182 |
1,213333 |
1 |
0,879540 |
0,910633 |
183 |
1,220000 |
1 |
0,881849 |
0,912628 |
184 |
1,226667 |
1 |
0,884125 |
0,914589 |
185 |
1,233333 |
1 |
0,886367 |
0,916517 |
186 |
1,240000 |
1 |
0,888577 |
0,918412 |
187 |
1,246667 |
1 |
0,890755 |
0,920276 |
188 |
1,253333 |
1 |
0,892900 |
0,922107 |
189 |
1,260000 |
1 |
0,895014 |
0,923907 |
190 |
1,266667 |
1 |
0,897096 |
0,925676 |
191 |
1,273333 |
1 |
0,899147 |
0,927414 |
192 |
1,280000 |
1 |
0,901168 |
0,929121 |
193 |
1,286667 |
1 |
0,903158 |
0,930799 |
194 |
1,293333 |
1 |
0,905117 |
0,932448 |
195 |
1,300000 |
1 |
0,907047 |
0,934067 |
∼ |
∼ |
∼ |
∼ |
∼ |
2.3. Calcularea valorilor pentru fum
În schema de mai jos se prezintă procedura generală de determinare a valorilor pentru fum.
În figura b sunt indicate urmele de semnal de opacitate brut măsurat și coeficienții de absorbție a luminii filtrate și nefiltrate (valoare k) ai primului pas de sarcină al unui test ELR și valoarea maximă Ymax1,A (vârf) al urmei k filtrate. În mod corespunzător, tabelul C conține valorile numerice ale indicelui i, timpul (rata de eșantionare 150 Hz), opacitatea brută, k filtrat și nefiltrat. Filtrarea s-a realizat utilizându-se constantele algoritmului Bessel elaborat la punctul 2.2 din prezenta anexă. Dată fiind cantitatea mare de date, numai acele secțiuni ale urmei de fum din apropierea începutului și a vârfului sunt introduse în tabel.
Valoarea de vârf (i = 272) se calculează presupunând următoarele date pentru tabelul C. Toate celelalte valori individuale de fum se calculează în mod asemănător. Pentru inițierea algoritmului, s–1, s–2, s–1 și s–2 sunt setate la valoarea zero.
Calcularea valorii k (anexa 4 apendicele 1 punctul 6.3.1):
LA (m) |
0,430 |
Indice I |
272 |
N (%) |
16,783 |
S271 (m–1) |
0,427392 |
S270 (m–1) |
0,427532 |
Y271 (m–1) |
0,542383 |
Y270 (m–1) |
0,542337 |
Această valoare corespunde lui S272 din următoarea ecuație.
Calcularea valorii medii Bessel de fum (anexa 4 apendicele 1 punctul 6.3.2):
În următoarea ecuație se utilizează constantele Bessel din punctul 2.2 anterior. Valoarea k reală nefiltrată, calculată prin procedeul anterior, corespunde lui S272 (Si). S271 (Si –1) și S270 (Si–2) sunt cele două valori k precedente nefiltrate, Y271 (Yi –1) și Y270 (Yi–2) sunt cele două valori k precedente filtrate.
Această valoare corespunde lui Ymax1,A din următoarea ecuație.
Calcularea valorii de fum finale (anexa 4 apendicele 1 punctul 6.3.3):
Se ia valoarea maximă filtrată k din fiecare urmă de fum pentru continuarea calculelor. Presupunând următoarele valori
Viteza |
Ymax (m–1) |
||
Ciclul 1 |
Ciclul 2 |
Ciclul 3 |
|
A |
0,5424 |
0,5435 |
0,5587 |
B |
0,5596 |
0,5400 |
0,5389 |
C |
0,4912 |
0,5207 |
0,5177 |
|
= 0,5482 m–1 |
|
= 0,5462 m–1 |
|
= 0,5099 m–1 |
|
= 0,5467 m–1 |
Validarea ciclului (anexa 4 apendicele 1 punctul 3.4)
Înaintea calculării SV, ciclul trebuie validat prin calcularea abaterilor standard relative ale fumului pentru cele trei cicluri ale fiecărei turații.
Turația |
SV mediu (m–1) |
Abaterea standard absolută (m–1) |
Abaterea standard relativă (%) |
A |
0,5482 |
0,0091 |
1,7 |
B |
0,5462 |
0,0116 |
2,1 |
C |
0,5099 |
0,0162 |
3,2 |
În acest exemplu, criteriile de validare de 15 % sunt îndeplinite pentru fiecare turație.
Tabelul C
Valorile de opacitate N, valoarea k filtrată și nefiltrată la începutul pasului de sarcină
Indice i [–] |
Timp [s] |
Opacitate N [%] |
Valoare k nefiltrată [m–1] |
Valoare k filtrată [m–1] |
–2 |
0,000000 |
0,000000 |
0,000000 |
0,000000 |
–1 |
0,000000 |
0,000000 |
0,000000 |
0,000000 |
0 |
0,000000 |
0,000000 |
0,000000 |
0,000000 |
1 |
0,006667 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000000 |
2 |
0,013333 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000000 |
3 |
0,020000 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000000 |
4 |
0,026667 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000001 |
5 |
0,033333 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000002 |
6 |
0,040000 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000002 |
7 |
0,046667 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000003 |
8 |
0,053333 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000004 |
9 |
0,060000 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000005 |
10 |
0,066667 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000006 |
11 |
0,073333 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000008 |
12 |
0,080000 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000009 |
13 |
0,086667 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000011 |
14 |
0,093333 |
0,020000 |
0,000465 |
0,000012 |
15 |
0,100000 |
0,192000 |
0,004469 |
0,000014 |
16 |
0,106667 |
0,212000 |
0,004935 |
0,000018 |
17 |
0,113333 |
0,212000 |
0,004935 |
0,000022 |
18 |
0,120000 |
0,212000 |
0,004935 |
0,000028 |
19 |
0,126667 |
0,343000 |
0,007990 |
0,000036 |
20 |
0,133333 |
0,566000 |
0,013200 |
0,000047 |
21 |
0,140000 |
0,889000 |
0,020767 |
0,000061 |
22 |
0,146667 |
0,929000 |
0,021706 |
0,000082 |
23 |
0,153333 |
0,929000 |
0,021706 |
0,000109 |
24 |
0,160000 |
1,263000 |
0,029559 |
0,000143 |
25 |
0,166667 |
1,455000 |
0,034086 |
0,000185 |
26 |
0,173333 |
1,697000 |
0,039804 |
0,000237 |
27 |
0,180000 |
2,030000 |
0,047695 |
0,000301 |
28 |
0,186667 |
2,081000 |
0,048906 |
0,000378 |
29 |
0,193333 |
2,081000 |
0,048906 |
0,000469 |
30 |
0,200000 |
2,424000 |
0,057067 |
0,000573 |
31 |
0,206667 |
2,475000 |
0,058282 |
0,000693 |
32 |
0,213333 |
2,475000 |
0,058282 |
0,000827 |
33 |
0,220000 |
2,808000 |
0,066237 |
0,000977 |
34 |
0,226667 |
3,010000 |
0,071075 |
0,001144 |
35 |
0,233333 |
3,253000 |
0,076909 |
0,001328 |
36 |
0,240000 |
3,606000 |
0,085410 |
0,001533 |
37 |
0,246667 |
3,960000 |
0,093966 |
0,001758 |
38 |
0,253333 |
4,455000 |
0,105983 |
0,002007 |
39 |
0,260000 |
4,818000 |
0,114836 |
0,002283 |
40 |
0,266667 |
5,020000 |
0,119776 |
0,002587 |
∼ |
∼ |
∼ |
∼ |
∼ |
Tabelul C (continuare)
Valori de opacitate N, valoare k filtrată și nefiltrată în apropierea Ymax1,A
(= valoare de vârf, indicată cu litere îngroșate)
Indice i [–] |
Timp [s] |
Opacitate N [%] |
Valoare k nefiltrată [m–1] |
Valoare k filtrată [m–1] |
∼ |
∼ |
∼ |
∼ |
∼ |
259 |
1,726667 |
17,182000 |
0,438429 |
0,538856 |
260 |
1,733333 |
16,949000 |
0,431896 |
0,539423 |
261 |
1,740000 |
16,788000 |
0,427392 |
0,539936 |
262 |
1,746667 |
16,798000 |
0,427671 |
0,540396 |
263 |
1,753333 |
16,788000 |
0,427392 |
0,540805 |
264 |
1,760000 |
16,798000 |
0,427671 |
0,541163 |
265 |
1,766667 |
16,798000 |
0,427671 |
0,541473 |
266 |
1,773333 |
16,788000 |
0,427392 |
0,541735 |
267 |
1,780000 |
16,788000 |
0,427392 |
0,541951 |
268 |
1,786667 |
16,798000 |
0,427671 |
0,542123 |
269 |
1,793333 |
16,798000 |
0,427671 |
0,542251 |
270 |
1,800000 |
16,793000 |
0,427532 |
0,542337 |
271 |
1,806667 |
16,788000 |
0,427392 |
0,542383 |
272 |
1,813333 |
16,783000 |
0,427252 |
0,542389 |
273 |
1,820000 |
16,780000 |
0,427168 |
0,542357 |
274 |
1,826667 |
16,798000 |
0,427671 |
0,542288 |
275 |
1,833333 |
16,778000 |
0,427112 |
0,542183 |
276 |
1,840000 |
16,808000 |
0,427951 |
0,542043 |
277 |
1,846667 |
16,768000 |
0,426833 |
0,541870 |
278 |
1,853333 |
16,010000 |
0,405750 |
0,541662 |
279 |
1,860000 |
16,010000 |
0,405750 |
0,541418 |
280 |
1,866667 |
16,000000 |
0,405473 |
0,541136 |
281 |
1,873333 |
16,010000 |
0,405750 |
0,540819 |
282 |
1,880000 |
16,000000 |
0,405473 |
0,540466 |
283 |
1,886667 |
16,010000 |
0,405750 |
0,540080 |
284 |
1,893333 |
16,394000 |
0,416406 |
0,539663 |
285 |
1,900000 |
16,394000 |
0,416406 |
0,539216 |
286 |
1,906667 |
16,404000 |
0,416685 |
0,538744 |
287 |
1,913333 |
16,394000 |
0,416406 |
0,538245 |
288 |
1,920000 |
16,394000 |
0,416406 |
0,537722 |
289 |
1,926667 |
16,384000 |
0,416128 |
0,537175 |
290 |
1,933333 |
16,010000 |
0,405750 |
0,536604 |
291 |
1,940000 |
16,010000 |
0,405750 |
0,536009 |
292 |
1,946667 |
16,000000 |
0,405473 |
0,535389 |
293 |
1,953333 |
16,010000 |
0,405750 |
0,534745 |
294 |
1,960000 |
16,212000 |
0,411349 |
0,534079 |
295 |
1,966667 |
16,394000 |
0,416406 |
0,533394 |
296 |
1,973333 |
16,394000 |
0,416406 |
0,532691 |
297 |
1,980000 |
16,192000 |
0,410794 |
0,531971 |
298 |
1,986667 |
16,000000 |
0,405473 |
0,531233 |
299 |
1,993333 |
16,000000 |
0,405473 |
0,530477 |
300 |
2,000000 |
16,000000 |
0,405473 |
0,529704 |
∼ |
∼ |
∼ |
∼ |
∼ |
3. TESTUL ETC
3.1. Emisiile gazoase (motor diesel)
Presupunând următoarele rezultate de test pentru un sistem PDP-CVS
V0 |
(m3/rev) |
0,1776 |
Np |
(rev) |
23 073 |
pB |
(kPa) |
98,0 |
p1 |
(kPa) |
2,3 |
T |
(K) |
322,5 |
Ha |
(g/kg) |
12,8 |
NOx conce |
(ppm) |
53,7 |
NOx concd |
(ppm) |
0,4 |
COconce |
(ppm) |
38,9 |
COconcd |
(ppm) |
1,0 |
HCconce |
(ppm) (fără separator) |
9,00 |
HCconcd |
(ppm) (fără separator) |
3,02 |
HCconce |
(ppm) (cu separator) |
1,20 |
HCconcd |
(ppm) (cu separator) |
0,65 |
CO2,conce |
(%) |
0,723 |
Wact |
(kWh) |
62,72 |
Calcularea debitului de gaz de evacuare diluat (anexa 4 apendicele 2 punctul 4.1):
Calcularea factorului de corecție NOx (anexa 4 apendicele 2 punctul 4.2):
Calcularea concentrației de NMHC prin metoda NMC (anexa 4, apendicele 2, punctul 4.3.1), asumând o eficiență a metanului de 0,04 și o eficiență a etanului de 0,98:
Calcularea concentrațiilor corectate de fond (anexa 4 apendicele 2 punctul 4.3.1.1):
Presupunând un carburant diesel cu compoziția C1H1,8
NOx conc |
|
= 53,3 ppm |
COconc |
|
= 37,9 ppm |
HCconc |
|
= 6,14 ppm |
NMHCconc |
|
= 5,65 ppm |
Calcularea debitului masic de emisie (anexa 4 apendicele 2 punctul 4.3.1):
NOx mass |
= 0,001587 · 53,3 · 1,039 · 4237,2 |
= 372,391 g |
COmass |
= 0,000966 · 37,9 · 4237,2 |
= 155,129 g |
HCmass |
= 0,000479 · 6,14 · 4237,2 |
= 12,462 g |
NMHCmass |
= 0,000479 · 5,65 · 4237,2 |
= 11,467 g |
Calcularea emisiilor specifice (anexa 4 apendicele 2 punctul 4.4):
3.2. Emisiile de particule (motor diesel)
Presupunând următoarele rezultate de testare pentru sistemul PDP-CVS cu diluție dublă
MTOTW (kg) |
4 237,2 |
Mf,P (mg) |
3,030 |
Mf,b (mg) |
0,044 |
MTOT (kg) |
2,159 |
MSEC (kg) |
0,909 |
Md (mg) |
0,341 |
MDIL (kg) |
1,245 |
DF |
18,69 |
Wact (kWh) |
62,72 |
Calcularea emisiei masice (anexa 4 apendicele 2 punctul 5.1):
Calcularea emisiei masice corectate (anexa 4 apendicele 2 punctul 5.1):
Calcularea emisiei masice corectate de fond (anexa 4 apendicele 2 punctul 5.1):
Calcularea emisie specifice (anexa 4 apendicele 2 punctul 5.2):
3.3. Emisii gazoase (motor CNG)
Presupunând următoarele rezultate de test pentru un sistem PDP-CVS cu dublă diluție
MTOTW |
(kg) |
4 237,2 |
Ha |
(g/kg) |
12,8 |
NOx conce |
(ppm) |
17,2 |
NOx concd |
(ppm) |
0,4 |
COconce |
(ppm) |
44,3 |
COconcd |
(ppm) |
1,0 |
HCconce |
(ppm) fără separator |
27,0 |
HCconcd |
(ppm) fără separator |
2,02 |
HCconce |
(ppm) cu separator |
18,0 |
HCconcd |
(ppm) cu separator |
0,65 |
CH4 conce |
(ppm) |
18,0 |
CH4 concd |
(ppm) |
1,1 |
CO2,conce |
(%) |
0,723 |
Wact |
(kWh) |
62,72 |
Calcularea factorului de corecție NOx (anexa 4 apendicele 2 punctul 4.2):
Calcularea concentrației de NMHC (anexa 4 apendicele 2 punctul 4.3.1):
(a) |
metoda GC ![]() |
(b) |
metoda NMC Presupunând o eficiență a metanului de 0,04 și a etanului de 0,98 (a se vedea anexa 4 apendicele 5 punctul 1.8.4) |
Calcularea concentrațiilor corectate de fond (anexa 4 apendicele 2 punctul 4.3.1.1):
Presupunând un carburant de referință (metan 100 %) cu compoziția C1H4:
Pentru NMHC cu metoda GC, concentrația de fond este diferența dintre HCconcd și CH4 concd
NOx conc |
|
|
COconc |
|
|
NMHCconc |
|
(metoda NMC) |
NMHCconc |
|
(metoda GC) |
CH4 conc |
|
(metoda GC) |
Calcularea debitului masic de emisii (anexa 4 apendicele 2 punctul 4.3.1):
NOx mass |
|
|
COmass |
|
|
NMHCmass |
|
(metoda NMC) |
NMHCmass |
|
(metoda GC) |
CH4 mass |
|
(metoda GC) |
Calcularea emisiilor specifice (anexa 4 apendicele 2 punctul 4.4):
|
= 121,330 / 62,72 |
= 1,93 g/kWh |
|
|
= 177,642 / 62,72 |
= 2,83 g/kWh |
|
|
= 15,589 / 62,72 |
= 0,249 g/kWh |
(metoda NMC) |
|
= 17,819 / 62,72 |
= 0,284 g/kWh |
(metoda GC) |
|
= 39,762 / 62,72 |
= 0,634 g/kWh |
(metoda GC) |
4. FACTORUL DE ADAPTARE λ (Sλ)
4.1. Calcularea factorului de adaptare λ (Sλ) (1)
unde:
Sλ |
= |
factorul de adaptare λ; |
% gaze inerte |
= |
% per volum de gaze inerte în carburant (respectiv N2, CO2, He etc.); |
O2* |
= |
% per volum de oxigen inițial în carburant; |
n și m |
= |
se referă la CnHm medii reprezentând hidrocarburile din carburant, respectiv: |
unde:
CH4 |
= |
% pe volum de metan în carburant; |
C2 |
= |
% pe volum din toate hidrocarburile C2 (de exemplu, C2H6, C2H4 etc.) din carburant; |
C3 |
= |
% pe volum din toate hidrocarburile C3 (de exemplu, C3H8, C3H6 etc.) din carburant; |
C4 |
= |
% pe volum din toate hidrocarburile C4 (de exemplu, C4H10, C4H8 etc.) din carburant; |
C5 |
= |
% pe volum din toate hidrocarburile C5 (de exemplu, C5H12, C5H10 etc.) din carburant; |
diluant |
= |
% pe volum din gazele de diluție din carburant (respectiv O2*, N2, CO2, He etc.). |
4.2. Exemple de calcul pentru factorul de adaptare λ (Sλ)
Exemplul 1: G25: CH4 = 86 %, N2 = 14 % (volum)
Exemplul 2: GR: CH4 = 87 %, C2H6 = 13 % (volum)
Exemplul 3: USA: CH4 = 89 %, C2H6 = 4,5 %, C3H8 = 2,3 %, C6H14 = 0,2 %, O2 = 0.6 %, N2 = 4 %
(1) Proporțiile stoichiometrice de aer/carburant ale carburanților din industria auto – SAE J1829, June 1987.
John B. Heywood, Internal combustion fundamentals, McGraw-Hill, 1988, Chapter 3.4 „Combustion stoichiometry” (pp. 68 to 72).
ANEXA 9
CERINȚE TEHNICE SPECIFICE PRIVIND MOTOARELE DIESEL ALIMENTATE CU ETANOL
În cazul motoarelor diesel alimentate cu etanol, sunt valabile următoarele modificări la paragrafele, ecuațiile și factorii corespunzători în ceea ce privește procedurile de testare definite în anexa 4 la prezentul regulament.
La anexa 4, apendicele 1:
4.2. Corecția uscat/umed
4.3. Corecția NOx pentru umiditate și temperatură
unde:
A |
= |
|
B |
= |
|
Ta |
= |
temperatura aerului, în K |
Ha |
= |
umiditatea aerului de admisie, g de apă per kg de aer uscat |
4.4. Calcularea ratelor debitului masic de emisie
Ratele debitului masic de emisie (g/h) pentru fiecare mod se calculează după cum urmează, presupunând că densitatea gazului de evacuare este de 1 262 kg/m3 la 273 K (0 °C) și 101,3 kPa:
(1) |
|
(2) |
|
(3) |
|
unde NOx conc, COconc, HCconc (1) reprezintă concentrațiile medii (ppm) în gazul de evacuare brut, conform determinării de la punctul 4.1.
În cazul în care, opțional, emisiile gazoase se determină cu un sistem de diluție cu debit complet, se aplică următoarele formule:
(1) |
|
(2) |
|
(3) |
unde NOx conc, COconc, HCconc (1) reprezintă concentrațiile medii corectate de fond (ppm) ale fiecărui mod din gazul de evacuare diluat, conform determinării din anexa 4 apendicele 2 punctul 4.3.1.1. |
La anexa 4, apendicele 2:
Punctele 3.1, 3.4, 3.8.3 și 5 din apendicele 2 nu sunt valabile numai pentru motoarele diesel. Ele se aplică, de asemenea, și pentru motoarele diesel alimentate cu etanol.
4.2. Se pregătesc condițiile pentru testare astfel încât temperatura aerului și umiditatea măsurate la admisia în motor să fie aduse la condițiile standard pe parcursul desfășurării testului. Standardul trebuie să fie 6 ± 0,5 g de apă per kg de aer uscat la intervalul de temperatură de 298 ± 3 K. În cadrul acestor limite nu trebuie să se mai facă nici o altă corecție a NOx. Testul se anulează în cazul în care aceste condiții nu sunt întrunite.
4.3. Calcularea debitului masic al gazelor de evacuare
4.3.1. Sisteme cu debit masic constant
Pentru sistemele cu schimbător de căldură, masa poluanților (g/test) se determină prin următoarele ecuații:
(1) |
|
(2) |
|
(3) |
|
unde:
NOx conc, COconc, HCconc (1), NMHCconc = concentrațiile medii corectate pe parcursul ciclului de la integrare (obligatoriu pentru NOx și HC) sau măsurare cu sac, în ppm;
MTOTW = masa totală de gaz de evacuare diluat pe parcursul ciclului determinat în conformitate cu punctul 4.1, în kg.
4.3.1.1. Determinarea concentrațiilor corectate de fond
Concentrațiile medii de fond ale gazelor poluante în aerul de diluție se scad din concentrațiile măsurate pentru a obține concentrațiile nete de poluanți. Valorile medii ale concentrațiilor de fond se pot obține prin metoda eșantionării cu sac sau prin măsurare continuă cu integrare. Se folosește următoarea formulă.
unde:
conc |
= |
concentrația poluantului respectiv în gazul diluat, corectată cu cantitatea poluantului respectiv conținută în aerul de diluție, în ppm; |
conce |
= |
concentrația poluantului respectiv măsurată în gazul de evacuare diluat, în ppm; |
concd |
= |
concentrația poluantului respectiv măsurată în aerul de diluție, în ppm; |
DF |
= |
factorul de diluție. |
Factorul de diluție se calculează după cum urmează:
unde:
CO2,conce |
= |
concentrația de CO2 în gazul de evacuare diluat, % vol |
HCconce |
= |
concentrația de HC în gazul de evacuare diluat, în ppm C1 |
COconce |
= |
concentrația de CO în gazul de evacuare diluat, în ppm |
FS |
= |
factorul stoichiometric |
Concentrațiile măsurate pe o bază uscată se convertesc la o bază umedă în conformitate cu anexa 4 apendicele 1 punctul 4.2.
Factorul stoichiometric se calculează în felul următor pentru compoziția normală a carburantului CΗαΟβΝγ:
Alternativ, în cazul în care nu se cunoaște compoziția carburantului, se folosesc următorii factori stoichiometrici:
4.3.2. Sisteme cu compensare a debitului
Pentru sisteme fără schimbător de căldură, masa poluanților (g/test) se determină prin calcularea emisiilor masice instantanee și integrarea valorilor instantanee pe parcursul ciclului. De asemenea, corecția de fond se aplică direct la valoarea concentrației instantanee. Se aplică următoarele formule:
(1) |
|
(2) |
|
(3) |
|
unde:
conce |
= |
concentrația respectivului poluant măsurată în gazul de evacuare diluat, în ppm; |
concd |
= |
concentrația respectivului poluant măsurată în aerul de diluție, în ppm; |
MTOTW,i |
= |
masa instantanee de gaz de evacuare diluat (a se vedea punctul 4.1), în kg; |
MTOTW |
= |
masa totală a gazului de evacuare diluat pe parcursul ciclului (a se vedea punctul 4.1), în kg; |
DF |
= |
factorul de diluție determinat în conformitate cu punctul 4.3.1.1. |
4.4. Calcularea emisiilor specifice
Emisiile (g/kWh) se vor calcula pentru toate componentele individuale în felul următor:
unde:
Wact |
= |
efortul de ciclu real, determinat în conformitate cu punctul 3.9.2, în kWh. |
(1) Bazat pe echivalent C1.