EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Convenția privind protecția Alpilor (a se vedea sinteza) este un acord-cadru în vederea protecției și dezvoltării durabile a regiunii alpine și vizează conservarea și protejarea masivului (din perspectivă de mediu, economică și socială), prin aplicarea principiilor prevenirii, poluatorul plătește și al cooperării între statele membre.
Unul dintre diferitele protocoale este Protocolul privind transporturile, sintetizat aici.
Semnarea acestui protocol de către UE poate fi privită ca un mesaj politic transmis tuturor părților implicate, invitând părțile contractante să îl semneze și să îl ratifice.
Prin deciziile 2007/799/CE și 2013/332/UE, ale Consiliului, Uniunea Europeană (UE) a semnat și a încheiat Protocolul privind transporturile.
Obiective
Obiectivele protocolului sunt următoarele:
Părțile contractante ale protocolului se angajează, astfel, să ia în considerare, în administrarea teritoriului alpin, riscurile și pericolele asociate traficului, cum ar fi poluarea (fonică sau chimică) și siguranța persoanelor și a bunurilor. În paralel, semnatarii trebuie:
Măsuri și strategii specifice
În plus, Protocolul privind transporturile stabilește mai multe măsuri și strategii concrete, toate menite să promoveze o gestionare rațională și sigură a transporturilor pe baza următoarelor principii:
Protocolul definește, în plus, principii particulare pentru diferitele moduri de transport:
Elementele acestui protocol sunt luate în considerare în decizii privind proiectele de infrastructură din regiunea alpină.
De exemplu, articolul 11 alineatul (1) din Protocolul privind transporturile prevede că „părțile contractante se abțin de la construirea de noi drumuri care să permită fluxuri de circulație mari pentru traficul transalpin.” – ceea ce explică, într-o oarecare măsură, de ce UE finanțează în prezent în principal tuneluri feroviare în Alpi.
Principiul „poluatorul plătește”
De asemenea, textul invită părțile contractante să aplice principiul „poluatorul plătește” și să stabilească un sistem de calcul care să permită integrarea costurilor de mediu în evaluarea costului global al infrastructurilor.
Semnatarii trebuie să raporteze în mod regulat Comitetului permanent cu privire la măsurile luate în temeiul protocolului. Comitetul întocmește un raport de constatare a respectării protocolului.
Protocolul a intrat în vigoare la 25 septembrie 2013.
La 14 mai 1991, Consiliul a autorizat Comisia să participe la negocierile pentru stabilirea Convenției alpine și a protocoalelor acesteia.
Protocolul privind transporturile a fost deschis în vederea semnării de către părțile contractante cu ocazia reuniunii ministeriale a Convenției alpine desfășurate la Lucerna în 30 și 31 octombrie 2000.
Consiliul a semnat Protocolul privind transporturile al Convenției alpine la 12 decembrie 2006. Această decizie a fost însoțită de o declarație comună a Consiliului și a Comisiei privind interpretarea Protocolului privind transporturile.
În plus față de UE, părțile contractante ale Convenției alpine sunt Germania, Franța, Italia, Liechtenstein, Monaco, Austria, Elveția și Slovenia.
Protocol privind aplicarea Convenției alpine din 1991 în domeniul transporturilor – Protocolul privind transporturile (JO L 323, 8.12.2007, pp. 15-22)
Decizia 2007/799/CE a Consiliului din 12 octombrie 2006 privind semnarea, în numele Comunității Europene, a Protocolului privind aplicarea Convenției alpine în domeniul transporturilor (Protocolul privind transporturile) (JO L 323, 8.12.2007, pp. 13-14)
Decizia 2013/332/UE a Consiliului din 10 iunie 2013 privind încheierea în numele Uniunii Europene a Protocolului privind aplicarea Convenției alpine din 1991 în domeniul transporturilor (Protocolul privind transporturile) (JO L 177, 28.6.2013, p. 13)
Notă privind intrarea în vigoare a Protocolului privind aplicarea Convenției alpine din 1991 în domeniul transporturilor (Protocolul privind transporturile) (JO L 206, 2.8.2013, p. 1)
Data ultimei actualizări: 15.05.2020