This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 62017CN0327
Case C-327/17 P: Appeal brought on 31 May 2017 by Cryo-Save AG against the judgment of the General Court (Sixth Chamber) delivered on 23 March 2017 in Case T-239/15, Cryo-Save AG v European Union Intellectual Property Office
Cauza C-327/17 P: Recurs introdus la 31 mai 2017 de Cryo-Save AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 23 martie 2017 în cauza T-239/15, Cryo-Save AG/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
Cauza C-327/17 P: Recurs introdus la 31 mai 2017 de Cryo-Save AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 23 martie 2017 în cauza T-239/15, Cryo-Save AG/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
JO C 330, 2.10.2017, p. 2–3
(BG, ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, HR, IT, LV, LT, HU, MT, NL, PL, PT, RO, SK, SL, FI, SV)
2.10.2017 |
RO |
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene |
C 330/2 |
Recurs introdus la 31 mai 2017 de Cryo-Save AG împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a șasea) din 23 martie 2017 în cauza T-239/15, Cryo-Save AG/Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
(Cauza C-327/17 P)
(2017/C 330/03)
Limba de procedură: germana
Părțile
Recurentă: Cryo-Save AG (reprezentant: C. Onken, avocat)
Celelalte părți din procedură: Oficiul Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală, MedSkin Solutions Dr. Suwelack AG
Concluziile recurentei
— |
Anularea Hotărârii Tribunalului din 23 martie 2017 în causa T-239/15; |
— |
obligarea pârâtei în primă instanță la plata cheltuielilor de judecată. |
Motivele și principalele argumente
Recurenta invocă un motiv de recurs, și anume încălcarea articolului 64 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca Uniunii Europene (1); a normei 50 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 2868/95 de al Comisiei din 13 decembrie 1995 din 13 decembrie 1995 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului privind marca comunitară (2) coroborat cu articolul 56 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 și cu normele 37 și 39 din Regulamentul nr. 2868/95 și cu articolul 76 alineatul nr. 207/2009. Aceasta susține că încălcarea constă în faptul că Tribunalul a considerat inadmisibil primul motiv invocat de recurenta-reclamantă.
Prin intermediul primului motiv, recurenta-reclamantă a invocat inadmisibilitatea cererii de constatare a decăderii sale din dreptul la marca Uniunii. În susținerea motivului menționat, aceasta a afirmat că cererea nu era motivată suficient, cu încălcarea articolului 56 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 și a normei 37 litera (b) punctul (iv) din Regulamentul nr. 2868/95.
Tribunalul a decis că primul motiv invocat de recurenta-reclamantă nu era admisibil întrucât, dat fiind faptul că în procedura în fața camerei de recurs, recurenta-reclamantă nu a invocat încălcarea condițiilor de formă prevăzute la articolul 56 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 coroborat cu norma 37 litera (b) punctul (IV) din Regulamentul nr. 2868/1995; că examinarea căii de atac s-a limitat la analiza utilizării serioase, iar camera de recurs nu era ținută, prin urmare, să examineze legalitatea cererii de decădere. Tribunalul a considerat că a examina primul motiv ar echivala cu a depăși cadrul factual și juridic cu care a fost sesizată camera de recurs.
Recurenta-reclamantă se opune acestei argumentații, arătând că admisibilitatea unei cereri de constatare a decăderii din dreptul la marcă constituie o condiție necesară pronunțării pe fond, care trebuie examinată din oficiu de pârât în orice fază a procedurii, în conformitate cu articolul 76 alineatul (2) prima teză din Regulamentul nr. 207/2009, cu norma 39 alineatul (1) și cu norma 40 alineatul (1) a doua teză din Regulamentul nr. 2868/1995, cu articolul 64 alineatul (1) din Regulamentul nr. 207/2009 și cu norma 50 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2868/1995. Prin urmare, ar fi lipsit de relevanță aspectul dacă recurenta-reclamantă ar fi invocat în mod concret în fața camerei de recurs chestiunea admisibilității cererii de constatare a decăderii din dreptul la marcă.
Pe de altă parte, divizia de anulare a examinat din oficiu admisibilitatea cererii de constatare a decăderii din dreptul la marcă și a declarat expres că erau îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 56 alineatul (2) din Regulamentul nr. 207/2009 și în norma 37 din Regulamentul nr. 2868/1995. Principiul continuității funcționale recunoscut în jurisprudența Tribunalului impune o analiză exhaustivă a deciziei diviziei de anulare, inclusiv sub aspectul admisibilității cererii de constatare, de către camera de recurs, a decăderii din dreptul la marcă. În susținerea acestui argument, reclamanta invocă, printre altele, Hotărârea Tribunalului din 23 septembrie 2003, KLEENCARE (T-308/01, punctele 24-26, 28, 29 și 32) (3) și Hotărârea Tribunalului din 1 februarie 2005, HOOLIGAN (T-57/03, punctele 22 și 25) (4).
În sfârșit, este cert că recurenta-reclamantă a contestat admisibilitatea cererii de constatare a decăderii din dreptul la marcă, chiar dacă a utilizat alți termeni, atât în procedura în fața diviziei de anulare, cât și în fața camerei de recurs.
Pentru cele trei motive expuse anterior, chestiunea admisibilității cererii de constatare a decăderii din dreptul la marcă a făcut parte din cadrul factual și juridic al procedurii desfășurate în fața camerei de recurs. Analiza de către Tribunal a admisibilității cererii nu depășea deci limitele acestui cadru. În aceste condiții, excepția de inadmisibilitate a unei cereri de constatare a decăderii din dreptul la marcă se deosebește de invocarea a unor motive noi de nulitate și de decădere, precum și de cererea tardivă privind utilizarea serioasă a mărcii anterioare.
(2) JO 1995, L 303, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 189.
(3) EU:T:2003:241.
(4) EU:T:2005:29.