This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 62013CN0624
Case C-624/13 P: Appeal brought on 2 December 2013 by Iliad SA, Free infrastructure and Free SAS against the judgment delivered on 16 September 2013 in Case T-325/10 Iliad and Others v Commission
Cauza C-624/13 P: Recurs introdus la 2 decembrie 2013 de Iliad SA, Free infrastructure, Free SAS împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 16 septembrie 2013 în cauza T-325/10, Iliad și alții/Comisia
Cauza C-624/13 P: Recurs introdus la 2 decembrie 2013 de Iliad SA, Free infrastructure, Free SAS împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 16 septembrie 2013 în cauza T-325/10, Iliad și alții/Comisia
JO C 39, 8.2.2014, p. 9–10
(BG, ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, HR, IT, LV, LT, HU, MT, NL, PL, PT, RO, SK, SL, FI, SV)
8.2.2014 |
RO |
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene |
C 39/9 |
Recurs introdus la 2 decembrie 2013 de Iliad SA, Free infrastructure, Free SAS împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a opta) din 16 septembrie 2013 în cauza T-325/10, Iliad și alții/Comisia
(Cauza C-624/13 P)
2014/C 39/16
Limba de procedură: franceza
Părțile
Recurente: Iliad SA, Free infrastructure, Free SAS (reprezentant: T. Cabot, avocat)
Celelalte părți din procedură: Comisia Europeană, Republica Franceză, Republica Polonă, departamentul Hauts-de-Seine
Concluziile recurentelor
— |
Anularea în totalitate a Hotărârii din 16 septembrie 2013 pronunțate de Tribunal în cauza T-325/10, Iliad, Free infrastructure și Free împotriva Comisiei Europene; |
— |
admiterea concluziilor prezentate în primă instanță de societățile Iliad, Free infrastructure și Free prin anularea Deciziei Comisiei Europene din 30 septembrie 2009 C(2009) 7426 final privind compensarea costurilor pentru o delegare de serviciu public (Délégation de Service Public, DSP) pentru instituirea și exploatarea unei rețele de comunicații electronice în bandă largă de foarte mare viteză în departamentul Hauts-de-Seine (ajutorul de stat N 331/2008 — Franța), în cazul în care Curtea consideră că litigiul este în stare de judecată; |
— |
trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului, în cazul în care Curtea consideră că litigiul nu este în stare de judecată; |
— |
obligarea Comisiei Europene la plata cheltuielilor de judecată, în ipoteza în care Curtea se pronunță asupra cauzei; |
— |
soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată, în cazul în care Curtea trimite cauza spre rejudecare Tribunalului. |
Motivele și principalele argumente
În susținerea recursului, recurentele invocă șase motive.
În primul rând, recurentele consideră că Tribunalul nu a respectat obligația de motivare, întrucât nu a răspuns la aspectul motivului întemeiat pe încălcarea de către Comisie a obligației sale de a deschide procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 108 alineatul (2) TFUE, în ceea ce privește indiciul dedus din angajamentele asumate de autoritățile franceze care demonstrează dificultăți serioase cu care s-a confruntat Comisia și în baza căreia Comisia era obligată să deschidă o astfel de procedură oficială de investigare.
În al doilea rând, acestea susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a calculat durata procedurii de examinare preliminară desfășurată de Comisie. Pe de o parte, recurentele apreciază că notificarea transmisă de Franța nu putea fi considerată că a fost completată în termenele impuse și, prin urmare, nu ar fi trebuit să fie luată în considerare. Pe de altă parte, acestea consideră că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept calificând o cerere de observații „eventuale” adresată de Comisie autorităților franceze drept o solicitare de informații suplimentare în sensul Regulamentului (CE) nr. 659/1999 (1).
În al treilea rând, recurentele invocă un motiv de ordine publică întemeiat pe o eroare de drept a Tribunalului, întrucât acesta nu a arătat din oficiu că Comisia nu putea să declare ajutorul în litigiu compatibil cu tratatul, din moment ce notificarea acestui ajutor ar fi trebuit să fie considerată ca retrasă, conform articolului 5 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999. Întrucât autoritățile franceze nu au răspuns în mod efectiv în termenele stabilite la solicitările de informații suplimentare, notificarea în litigiu ar fi trebuit să fie retrasă în temeiul articolului 5 alineatul (3) din regulamentul menționat. Pe cale de consecință, Comisia ar fi fost necompetentă să se pronunțe asupra măsurii notificate, fapt care ar fi trebuit să fie invocat din oficiu de către Tribunal în decizia atacată.
În al patrulea rând, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept în aprecierea disfuncționalității pieței. Această eroare de drept ar rezulta din faptul că Tribunalul ar fi aplicat testul universalității în loc de testul disfuncționalității pieței rezultat din jurisprudența Olsen, care constă în verificarea aspectului dacă concurenții prestau un serviciu analog și nu prestau un serviciu universal.
În al cincilea rând, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept în ceea ce privește aplicarea în timp a normelor dreptului Uniunii Europene pentru a aprecia disfuncționalitatea pieței. Eroarea de drept ar rezulta, pe de o parte, din limitarea examinării disfuncționalității pieței la datele referitoare la anii 2004 și 2005 și, pe de altă parte, din lipsa unei analize prospective a pieței pentru a verifica aspectul dacă disfuncționalitatea pieței este stabilită pe toată durata aplicării serviciului de interes economic general.
În ultimul rând, recurentele reproșează Tribunalului un ansamblu de motive contradictorii.
(1) Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41).