EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52012SC0351
COMMISSION STAFF WORKING DOCUMENT EXECUTIVE SUMMARY OF THE IMPACT ASSESSMENT Accompanying the document Proposal for a REGULATION OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL on the Fund for European Aid to the Most Deprived
DOCUMENT DE LUCRU AL SERVICIILOR COMISIEI REZUMATUL EVALUĂRII IMPACTULUI care însoţeşte documentul Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI privind Fondul european de ajutor pentru cele mai defavorizate persoane
DOCUMENT DE LUCRU AL SERVICIILOR COMISIEI REZUMATUL EVALUĂRII IMPACTULUI care însoţeşte documentul Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI privind Fondul european de ajutor pentru cele mai defavorizate persoane
/* SWD/2012/0351 final */
DOCUMENT DE LUCRU AL SERVICIILOR COMISIEI REZUMATUL EVALUĂRII IMPACTULUI care însoţeşte documentul Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI privind Fondul european de ajutor pentru cele mai defavorizate persoane /* SWD/2012/0351 final */
1. Introducere și Aspecte procedurale În Strategia 2020, Uniunea Europeană a
stabilit obiectivul de a reduce cu cel puțin 20 de milioane numărul
persoanelor expuse riscului de sărăcie sau de excluziune
socială. Totuși, sărăcia și excluziunea socială
sunt în creștere în numeroase state membre, provocând îngrijorare cu
privire la consecințele sociale pentru cetățeni și
societate în general. În pofida unor nevoi în creștere, capacitatea
statelor membre de a-i sprijini pe cei care se află la marginea societății
a scăzut în multe cazuri. Nivelul european de decizie este adesea
considerat (co)responsabil pentru aceste evoluții. Programul UE de distribuire a alimentelor
către persoanele cele mai defavorizate (PCD) a fost înființat în 1987
pentru a da o utilitate excedentului de atunci de produse agricole. Având în
vedere că se preconizează lipsa stocurilor de intervenție sau
cel puțin un nivel mare de imprevizibilitate pentru perioada 2011 ‑
2020, PCD nu mai dispune de fundamentarea pe care se baza inițial și
va fi oprit la sfârșitul anului 2013. Cu toate acestea, cele mai defavorizate persoane
au în continuare nevoie de asistență materială. Comisia a
reflectat această nevoie în propunerea sa pentru următorul cadru
financiar multianual și a rezervat un buget de 2,5 miliarde EUR.
Principalul instrument al Uniunii pentru a sprijini capacitatea de
inserție profesională, lupta împotriva sărăciei și
promovarea incluziunii este și va rămâne Fondul social european
(FSE). Analiza juridică a arătat că este necesar un instrument
separat, întrucât temeiul juridic al FSE (articolul 162 din TFUE) necesită
o legătură suficient de strânsă între activitățile
sprijinite și ocuparea forței de muncă sau mobilitatea. Prezenta
evaluare a impactului analizează gama de intervenții care ar putea fi
sprijinite din Fondul de ajutor european pentru cele mai defavorizate persoane
(FEAD). 2. Consultări Discuțiile din cadrul Consiliului, al
Parlamentului și cele cu societatea civilă și cu
autoritățile locale privind sprijinul acordat în prezent celor mai
defavorizate persoane în cadrul programului PCD sunt o sursă de
informații și idei pentru viitor. Propunerea de reducere semnificativă a
sprijinului acordat în cadrul programului PCD în 2012, ca urmare a
hotărârii Tribunalului din 13 aprilie 2011, a dus la un număr mare de
reacții negative. Mulți au subliniat importanța acestui sprijin
și au pledat pentru continuarea programului într-o perioadă în care
necesitățile sunt în creștere. Organizațiile caritabile mari și
organizațiile societății civile reprezentând băncile de
alimente, precum și organizațiile care lucrează cu copii și
cu persoane fără adăpost au exprimat în mod repetat necesitatea
unui sprijin care ar trebui furnizat după 2013 și au contactat
reprezentanți ai statelor membre, precum și pe Președintele
Consiliului European. Autoritățile locale sprijină, de asemenea,
continuarea programului. Pentru a discuta aspectele în cauză au fost
desfășurate două întâlniri cu asociații-umbrelă care
reprezintă nu doar beneficiarii, ci și destinatarii finali. În
general, posibila extindere a domeniului de aplicare al instrumentului dincolo
de ajutorul alimentar și faptul că instrumentul este centrat pe
nevoile oamenilor s-au bucurat de o apreciere pozitivă, dar
asociațiile și-au exprimat regretul cu privire la reducerea bugetului
aferent. Opiniile statelor membre cu privire la un
astfel de instrument sunt diverse: șapte state membre susțin că
sprijinul alimentar reprezintă o politică socială și este
de competență națională. Altele
susțin puternic programul, din motive sociale și politice. Treisprezece state membre au emis o declarație
în decembrie 2011, prin care au solicitat continuarea programului PCD după
2013. Parlamentul European și-a exprimat în mod repetat și prin
intermediul tuturor grupurilor politice sprijinul puternic pentru continuarea
programului. În decembrie 2011, 11
organizații-umbrelă au solicitat în scris comisarului și
directorului general pentru ocuparea forței de muncă, afaceri sociale
și incluziune realizarea de progrese în elaborarea unei Strategii UE
privind persoanele fără adăpost. În programele lor
naționale de reformă pentru 2012, cel puțin jumătate dintre
statele membre au indicat fenomenul lipsei de adăpost ca fiind o
prioritate pentru politicile lor de incluziune socială. În plus,
Parlamentul European a solicitat elaborarea unei Strategii UE privind
persoanele fără adăpost – prima oară într-o declarație
scrisă (2010), iar apoi într-o rezoluție (2011). Pactul pentru creștere economică
și locuri de muncă, adoptat de Consiliul European la 29 iunie 2012,
menționează că „în punerea în aplicare a recomandărilor
specifice fiecărei țări, statele membre se vor axa în special pe
... găsirea unei soluții în ceea ce privește șomajul
și abordarea consecințelor sociale ale crizei în mod eficient
[…și] pe elaborarea și punerea în aplicare ale unor politici eficace
de combatere a sărăciei și de sprijinire a grupurilor
vulnerabile”. 3. Definirea problemei Deși instrumentul propus este unul nou,
este relevant să se analizeze programul PCD existent, singurul program al
Uniunii Europene care se adresează în prezent în mod direct celor mai
defavorizate persoane din UE. Programul PCD nu a încercat niciodată
să soluționeze deprivarea alimentară. Totuși, în multe
cazuri, programul PCD reprezintă principala sursă de ajutor
alimentar. În cursul discuțiilor cu asociațiile-umbrelă, toate
au insistat că previzibilitatea sprijinului european acordat prin
intermediul PCD a fost un element esențial pentru operațiunile lor. Încheierea
programului PCD fără a-l înlocui amenință realizările
obținute și ar putea fi percepută ca o dovadă a lipsei de
interes a Uniunii Europene pentru problemele sociale presante. Există un efect amplificator
semnificativ, întrucât organizațiile caritabile implicate pun la
dispoziție cea mai mare parte a mijloacelor pentru distribuirea
ajutoarelor alimentare și chiar o parte a ajutorului alimentar. Raportul
dintre resursele totale mobilizate și contribuția programului PCD
este de aproximativ 3. Există o incertitudine în ceea ce
privește destinatarii și impactul programului. Cu toate acestea,
abordarea actuală deschisă în ceea ce privește definirea
grupului vizat este considerată adecvată de către beneficiari.
În plus, criteriile detaliate ar impune sarcini administrative mai
împovărătoare și ar putea crește costul asistenței
întrucât astfel de criterii trebuie verificate. Opt procente din cetățenii europeni,
adică aproximativ 40 de milioane, trăiesc în condiții de
deprivare materială severă și nu își pot permite o serie de
necesități considerate esențiale în Europa pentru a duce o
viață decentă. Sărăcia și excluziunea socială nu sunt uniforme în
UE. În general, problemele sunt mai acute în statele membre din estul și
sudul Europei. Pe lângă agravarea nivelurilor
preexistente de sărăcie și de excluziune socială, criza
economică a redus și capacitatea câtorva state membre de a
susține cheltuielile sociale și investițiile la niveluri
suficiente pentru a inversa această tendință negativă. Este
de așteptat ca în perioada 2009 – 2012 prestațiile de protecție
socială în natură să scadă în raport cu PIB-ul, în
majoritatea statelor membre. Prestațiile de protecție socială în
numerar ar trebui să scadă în raport cu PIB-ul în aproape
jumătate dintre statele membre. În 2010, 8,7% din populația europeană
nu avea acces la alimentație adecvată din punct de vedere
cantitativ și calitativ. Numărul de persoane care se
confruntă cu deprivarea alimentară a scăzut în mod constant
până în 2009, când tendința s-a inversat. Ajutorul social oferit de
statele membre și de autoritățile locale și regionale nu se
concentrează niciodată sau doar rareori în mod specific asupra
accesului la alimente, cu excepția subvențiilor pentru cantinele
școlare sau a alimentelor livrate la domiciliu persoanelor în vârstă
sau celor cu handicap. O formă de deosebit de severă de
deprivare materială este lipsa de adăpost. Amploarea
fenomenului lipsei de adăpost este, totuși, dificil de cuantificat,
iar informațiile referitoare la acest fenomen ar trebui să fie
îmbunătățite. Cu toate acestea, estimările arată
că, în 2009/2010, existau în Europa 4,1 de milioane de persoane
fără adăpost. Fenomenul lipsei de adăpost este în
creștere. Și mai îngrijorător este faptul că se
conturează un nou profil al persoanelor fără adăpost,
reprezentat de familiile cu copii, tinerii și persoanele care provin din
familii de migranți. Există variații ale rolurilor ONG-urilor
și ale statului ca furnizori de servicii pentru persoanele fără
adăpost în Europa, însă modelul predominant este acela că
autoritățile locale au principala responsabilitate pentru a facilita
și direcționa astfel de servicii, iar ONG-urile sunt principalii
furnizori de servicii, finanțate în mare măsură de către
municipalități. Examinând evoluțiile din statele membre
și riscul de sărăcie sau de excluziune socială pentru
diferitele grupe de vârstă, se constată că criza a afectat
predominant copiii și adulții tineri. Un procent de 5,9% dintre
gospodăriile din UE nu își pot permite haine noi pentru copiii lor,
iar 4,5% nici măcar două perechi de încălțăminte de
mărime adecvată (incluzând o pereche de încălțăminte
pentru orice vreme). Această estimare corespunde unui număr de
aproximativ de 6 de milioane de copii. Copiii care suferă de deprivare
materială au șanse mai mici în raport cu alți copii de
aceeași vârstă aflați într-o situație mai bună să
aibă rezultate bune la învățătură, să se bucure
de o stare bună de sănătate și să își valorifice
întregul lor potențial ca adulți. ONG-urile și organizațiile
societății civile oferă o gamă largă de asistență
pentru copii, care nu se limitează doar la furnizarea de alimente adaptate
nevoilor copiilor și la sensibilizarea cu privire la problemele de
sănătate. De exemplu, sprijinul este reprezentat de
îmbrăcăminte, de activități recreative și de agrement
(care rămân o problemă pentru mulți copii dezavantajați
și care sunt esențiale pentru dezvoltarea lor) sau de sprijin adresat
părinților (de exemplu, informare, consiliere, combinate uneori cu
jocuri care implică copiii). Acțiunea UE
are ca temei articolul 174 (TFUE) care prevede că Uniunea
acționează în sensul „promovării unei dezvoltări armonioase
a întregii Uniunii” și articolul 175 (TFUE) care conține
dispoziții privind acțiuni specifice în afara fondurilor structurale.
Acțiunea la nivelul UE este necesară
date fiind nivelul și natura sărăciei și a excluziunii
sociale din Uniune, care au fost agravate de criza economică, precum
și incertitudinea cu privire la capacitatea tuturor statelor membre de a
susține cheltuielile și investițiile sociale la niveluri suficiente
pentru a împiedica continuarea deteriorării coeziunii sociale și
pentru a asigura îndeplinirea obiectivelor și țintelor strategiei
Europa 2020. 4. Obiective Obiectivul
general al Fondului de ajutor european pentru cele mai
defavorizate persoane (FEAD) este de a contribui la realizarea obiectivului de
reducere a sărăciei în cadrul strategiei Europa 2020, sporind astfel
coeziunea socială în Uniunea Europeană. Obiectivele specifice sunt: atenuarea celor mai grave forme de sărăcie din Uniunea
Europeană și contribuirea la coordonarea eforturilor, pentru a
dezvolta și introduce instrumente de promovare a incluziunii sociale a
celor mai defavorizate persoane. Deoarece instrumentul urmează să fie
implementat prin gestiune partajată, identificarea obiectivelor
operaționale ar lua în considerare, în mod ideal, evaluările ex
ante ale programelor operaționale individuale. Acestea nu au fost
încă efectuate. La nivel european, obiectivele operaționale, pentru
care sistemul de monitorizare va trebui să furnizeze date coerente la
nivel european, sunt următoarele: 1. asistarea persoanele
nevoiașe cu produse de bază; 2. realizarea unui efect
multiplicator, cel puțin de dublare. Efectul multiplicator este estimat ca
fiind raportul dintre resursele totale mobilizate și resursele UE
furnizate. 5. Opțiuni de politici Toate opțiunile examinate au în comun
faptul că implementarea se va realiza prin gestiune partajată în
cadrul unor programe operaționale. Acestea sunt propuse de către
statele membre, aprobate de Comisie și au durata de șapte ani.
Comisia are rolul de mediator de schimb de informații și de
supraveghetor. Implementarea efectivă este realizată de către
autoritățile de management. În funcție de programe,
autoritățile de management fie achiziționează în mod
central bunuri pe care le distribuie ca asistență materială, fie
lasă această achiziționare la latitudinea beneficiarilor.
Opțiunile examinate nu diferă în ceea ce privește alocarea de
resurse către statele membre. Principala problemă se referă la
domeniul de aplicare al acțiunilor desfășurate în cadrul noului
instrument. Opțiunile variază de la un instrument care în
esență este un succesor al actualului program PCD de distribuire de ajutor
alimentar (opțiunea 1) la modalități fundamental
restructurate. În cadrul asistenței alimentare
(opțiunea 2), programul ar putea finanța o serie de măsuri sau
servicii legate în mod direct de furnizarea de ajutoare alimentare. În cazul
unui domeniu de aplicare extins (opțiunea 3), ajutorul
alimentar nu ar mai fi singurul element, fiind posibile și alte forme de
asistență materială, precum și măsuri auxiliare.
Acestea ar fi legate de lipsa de adăpost și de sărăcia în
rândul copiilor, două aspecte care joacă un rol esențial în
incluziunea socială și arată o tendință clară de
înrăutățire ca urmare a crizei. Aceste domenii nu sunt până
în prezent vizate de alte instrumente ale Uniunii, cum ar fi FSE. Măsurile
auxiliare care sunt direct legate de sprijinul material oferit ar consolida
și mai mult abordările integrate de reducere a sărăciei
și de combatere a excluziunii sociale, în conformitate cu Platforma
europeană de combatere a sărăciei și a excluziunii sociale.
O utilizare avantajoasă a excedentului de
produse agricole a fost elementul central al programului PCD. Renunțarea
la analizarea suplimentară a utilizării stocurilor de
intervenție este bazată pe următoarele motive tehnice: (i)
utilizarea stocurilor de intervenție reduce transparența
bugetară și încurajează acțiunile bazate pe
așteptările cu privire la evoluția viitoare a prețurilor
pentru aceste produse agricole în cadrul unui program care vizează
furnizarea de sprijin celor mai defavorizate persoane din UE; (ii) un
regulament care prevede utilizarea stocurilor de intervenție este
inevitabil mai complex; și (iii) se estimează că oportunitatea
nu va apărea oricum din cauza absenței preconizate a
stocurilor de intervenție (după toate calculele) în viitor. Cu toate
acestea, poate fi justificat să se prevadă o utilizare
opțională. Impacturile diferitelor opțiuni sunt
prezentate și comparate în tabelul de mai jos. Prin urmare, obiectivul
operațional de a asista persoanele nevoiașe cu bunuri de bază
este direct reflectat de numărul de persoane sprijinite și de faptul
că cele mai urgente nevoi sunt abordate sau nu efectiv. Obiectivul
operațional reprezentat de efectul multiplicator cel puțin dublu a fost
transpus în întrebarea dacă opțiunile reușesc sau nu să
mobilizeze resursele și dacă cerințele administrative generale
sunt sau nu rezonabile. Efectele asupra incluziunii sociale, asupra
ocupării forței de muncă și asupra pieței muncii se
referă în mare măsură la obiectivul general. Totuși, este
prea ambițios să se considere că există o
legătură directă puternică sau măcar
măsurabilă între instrument și aceste impacturi. Tabelul 1. Impacturi preconizate.
|| Opțiunea 0 – Neacordarea de finanțare || Opțiunea 1 – Doar ajutor alimentar (opțiune de referință) || Opțiunea 2 – Asistență alimentară || Opțiunea 3 – Domeniu de aplicare extins Numărul de persoane sprijinite || - Niciun program – nicio persoană sprijinită || 0 Efect direct estimat la un număr de 2,1 milioane persoane pe an || - Efect direct estimat la un număr de 1,96 milioane persoane pe an. Număr ușor mai mic decât opțiunea de referință, deoarece o parte din resursele disponibile sunt cheltuite pentru măsuri auxiliare || 0 Efect direct estimat la un număr de 2,13 milioane persoane pe an Sprijinirea celor mai defavorizate persoane (având cea mai mare valoare adăugată) || - || 0 || 0 || + Flexibilitatea mai mare oferită ar trebui să permită o direcționare care să fie mai bine corelată cu nevoile din fiecare stat membru/regiune Efectul asupra incluziunii sociale || - || 0 Este vizat unul dintre tipurile de deprivare severă (lipsa de alimente), nicio garanție că aceasta este cea mai urgentă necesitate || + Același grup vizat, dar ofertă mai eficientă || ++ O mai bună direcționare către cele mai urgente necesități ar trebui să sporească efectele cu privire la incluziunea socială Ocuparea forței de muncă și piața muncii || ?? Efectul opțiunii 0 asupra ocupării forței de muncă și asupra pieței muncii depinde de utilizarea finanțării. În cazul în care finanțarea prevăzută pentru acest sistem va ajunge la FSE, ar putea exista un impact neutru sau pozitiv asupra ocupării forței de muncă și asupra pieței muncii || 0 || + Combinarea ajutorului alimentar cu alte măsuri de activare ca urmare a unui lanț de sprijin ar putea duce în mod mai eficient la ocuparea forței de muncă || + În comparație cu opțiunea 2, unii dintre participanți pot fi și mai mult înlăturați de pe piața muncii (de exemplu, copiii). Totuși, această situație ar putea fi compensată de o mai mare flexibilitate pentru a aborda situațiile locale. Impactul social global || ? depinde de modul în care resursele ar fi alocate altor programe, dar probabil că în ansamblu ar fi negativ în comparație cu opțiunea de referință || 0 || + || ++ Mobilizarea resurselor || - Prin oprirea programului, contribuțiile voluntare ar deveni mai dificile || 0 || + || ++ Complexitatea administrativă și transparența || + Neexistând un program, nu există nici administrare (fără a se ține cont de faptul că fără program, aceste persoane ar putea încă avea nevoie de sprijin, care va fi mai dificil de organizat || 0 || - Întrucât opțiunea 2 corespunde unui domeniu de aplicare extins, ea implică niveluri tot mai complexe de gestionare. Cresc și eventualele suprapuneri cu alte programe, în special cu FSE || -- Aceleași considerații ca și în cazul opțiunii 2, dar cu o complexitate posibil mai mare, deoarece domeniul de aplicare al acțiunilor este și mai larg, cel puțin în cazul în care în cadrul unui program se optează să se lucreze în mai mult decât un domeniu. Impactul economic general || ? Depinde de răspunsul la întrebarea cum vor fi sprijinite aceste persoane în alt mod. || 0 || + || ++ Impactul asupra mediului || - || 0 || + || + Legendă:
opțiunea de referință 0; - mai nefavorabil decât referința;
+ mai favorabil decât referința; -- mai nefavorabil decât -; ++ mai
favorabil decât + Pe baza experienței rezultate din programul
de sprijin existent, se poate prevedea că acest program ar permite un
ajutor anual pentru aproximativ 2 milioane de persoane, în funcție de
opțiunile luate în considerare. Această estimare corespunde unui
procent de aproximativ 5% din populația afectată în mod sever de
deprivare materială. Cu toate acestea, este probabil ca efectul real
să fie cel puțin dublu deoarece această estimare nu ia în
considerare mobilizarea de resurse suplimentare de la nivel național
și din surse private. Astfel, resursele totale disponibile cresc adesea
mai mult de două ori. În plus, persoanele afectate de deprivare
materială severă (PDMS) reprezintă doar o vagă aproximare a
populației țintă. Ele sunt utilizate doar în absența unei
definiri mai bune a populației țintă. Numai o fracțiune se
califică cu adevărat pentru a beneficia de ajutor în cadrul
oricărei opțiuni de program avute în vedere. Se preconizează că impactul social al
FEAD va fi mult mai mare. Oferind o platformă prin care practicienii vor
putea să facă schimb de informații și de
experiență, el va aduce beneficii semnificative pentru numeroase
părți interesate în ceea ce privește procesele implicate.
Implementarea bazată pe dovezi și realizată pe termen mediu
și lung a FEAD prin intermediul programelor operaționale va încuraja,
de asemenea, un dialog între diferitele grupuri de părți interesate
și va sprijini o abordare strategică în viitor.
Îmbunătățirile mecanismelor de realizare în practică (în
special simplificarea și reducerea sarcinilor administrative) ar trebui
să asigure relevanța continuă a efectelor proceselor implicate.
FEAD va fi un instrument de facilitare a unei interacțiuni practice între
prioritățile europene și politicile de coeziune socială. Impacturile asupra mediului ale FEAD sunt în
principal legate de distribuirea de bunuri și de reducerea risipei.
Cifrele privind reducerea emisiilor de carbon indică o reducere cu 0,5 – 1
tonă de emisii de CO2 pe tonă de alimente. În ansamblu,
pare posibil să se concluzioneze că ajutorul alimentar are un impact
pozitiv asupra mediului în comparație cu neacordarea de ajutor alimentar.
Opțiunile 1 (doar ajutor alimentar) până la 3 (domeniu de aplicare
extins) corespund unei scăderi a volumelor de ajutor alimentar și,
prin urmare, unei scăderi a nivelurilor de reduceri a emisiilor de carbon
(de la 573 de mii la 400 de mii de tone). Eligibilitatea acțiunilor
împotriva risipei alimentare și de încurajare a reciclării în cadrul
acestui instrument prin opțiunile 2 și 3 ar putea compensa,
parțial sau total, acest efect. Deși limitată, reducerea
emisiilor de carbon nu este neglijabilă. Opțiunea 3 este opțiunea
preferată deoarece ea va permite statelor membre să își
direcționeze mai bine intervențiile în raport cu
necesitățile lor. De asemenea, măsurile auxiliare ar trebui
să asigure o mai mare sustenabilitate a rezultatelor obținute. 6. Monitorizare și evaluare Fondul va fi implementat prin gestiune
partajată. Obiectivele precise și legătura cu instrumente de
sprijin sociale existente vor fi foarte diferite de la un stat membru la altul.
În plus, instituțiile care vor primi efectiv sprijinul se bazează în
mare măsură pe munca voluntară și pe donații. Prin
urmare, /împovărarea acestor organizații cu obligații de
raportare greoaie ar trebui evitată în măsura
posibilităților. Totuși, aceste organizații vor fi nevoite
să informeze nu numai Comisia cu privire la activitatea lor, ci și alți
donatori și voluntarii, pentru a le menține motivația.
Identificându-se un număr limitat de linii principale de activitate, ar
trebui să fie posibil să se raporteze anual pentru fiecare dintre
aceste linii câțiva indicatori comuni referitori la resurse și la
realizări. O astfel raportare anuală de bază va
fi însoțită de studii structurate cel puțin de două ori în
cursul perioadei de implementare. Aceste studii vor avea drept obiectiv: 1. oferirea de informații
utile privind structura populației vizate; 2. evaluarea importanței
contribuțiilor în natură care nu constau în produse; 3. colectarea de date privind
impactul imediat al ajutoarelor furnizate asupra persoanelor vizate. Aceste studii vor forma baza pentru evaluarea
eficacității, eficienței și impactului programelor
operaționale.