EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52013DC0755
REPORT FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL regarding the mandatory indication of the country of origin or place of provenance for meat used as an ingredient
KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI par obligāto izcelsmes valsts vai izcelsmes vietas norādi attiecībā uz gaļu, ko izmanto kā pārtikas sastāvdaļu
KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI par obligāto izcelsmes valsts vai izcelsmes vietas norādi attiecībā uz gaļu, ko izmanto kā pārtikas sastāvdaļu
/* COM/2013/0755 final */
KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI par obligāto izcelsmes valsts vai izcelsmes vietas norādi attiecībā uz gaļu, ko izmanto kā pārtikas sastāvdaļu /* COM/2013/0755 final */
SATURA RADĪTĀJS 1........... Ievads........................................................................................................................... 3 2........... Obligātais izcelsmes
marķējums — īss pārskats............................................................ 3 3........... To pārtikas produktu
piegādes ķēde ES, kuros gaļa izmantota kā
sastāvdaļa.............. 4 3.1........ Pārskats par nozari ES
teritorijā.................................................................................... 4 3.2........ Gaļas un gaļu saturošu
produktu patēriņš..................................................................... 4 3.3........ Ražošana un perspektīva............................................................................................... 4 3.4........ ES gaļas nozares struktūra............................................................................................ 5 3.5........ Esošās ES izsekojamības
sistēmas................................................................................ 6 4........... Patērētāju attieksme
pret obligāto izcelsmes marķējumu attiecībā uz
gaļu, ko izmanto kā pārtikas sastāvdaļu...................................................................................................................................... 7 5........... Iespējamie scenāriji un
noteikumi saistībā ar izcelsmes marķējuma ieviešanu
attiecībā uz gaļu, ko izmanto kā pārtikas
sastāvdaļu........................................................................................................ 8 6........... Ietekmes, izmaksu un ieguvumu
analīze dažādu scenāriju gadījumā........................... 9 6.1........ Ietekme uz patērētāju
uzvedību.................................................................................... 9 6.2........ Ekonomiskā ietekme................................................................................................... 10 6.2.1..... PAIU darbības izmaksas............................................................................................. 10 6.2.2..... Konkurētspēja,
tirdzniecības un ieguldījumu plūsma................................................. 10 6.3.2..... Administratīvais slogs uzņēmumiem.......................................................................... 11 6.4.2..... Valsts sektora iestādēm
radītais slogs......................................................................... 11 6.5.2..... Izmaksas patērētājiem
un iespējamā sociālā ietekme.................................................. 12 6.6.2..... Ietekme uz vidi........................................................................................................... 12 6.3........ Izcelsmes marķēšanas
noteikumu priekšrocības un trūkumi saskaņā ar 2. un
3. scenāriju 12 7........... Secinājumi................................................................................................................... 14 KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS
PARLAMENTAM UN PADOMEI par obligāto izcelsmes valsts vai
izcelsmes vietas norādi attiecībā uz gaļu, ko izmanto
kā pārtikas sastāvdaļu 1. Ievads Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES)
Nr. 1169/2011 par pārtikas produktu informācijas sniegšanu
patērētājiem (turpmāk “PIR”)[1],
kas stāsies spēkā 2014. gada 13. decembrī, ievieš
noteikumus par izcelsmes marķējumu uz fasētiem pārtikas
produktiem, kuri paredzēti piegādei galapatērētājam
vai sabiedriskās ēdināšanas iestādēm. PIR
26. panta 6. punktā noteikts, ka Komisija iesniedz Eiropas
Parlamentam un Padomei ziņojumu par iespēju paplašināt
pienākumu par obligāto izcelsmes marķējumu, attiecinot to
uz gaļu, ko izmanto kā sastāvdaļu fasētos
pārtikas produktos. Ar šo ziņojumu šīs saistības ir
izpildītas. Tas attiecas uz visu sugu dzīvnieku gaļu (piem.,
liellopu gaļu, cūkgaļu, mājputnu gaļu, aitas un kazas
gaļu, medījamo dzīvnieku gaļu, truša gaļu, zirga
gaļu), kas izmantota kā sastāvdaļa fasētos
pārtikas produktos. Šā ziņojuma galvenie mērķi ir
šādi: –
novērtēt patērētāju
attieksmi pret obligātā izcelsmes marķējuma ieviešanu
attiecībā uz gaļu, ko izmanto kā pārtikas
sastāvdaļu; –
izvērtēt šāda marķējuma
ieviešanas iespējamību; –
veikt šādu pasākumu ieviešanas izmaksu un
ieguvumu analīzi, tostarp izvērtēt juridisko ietekmi uz
iekšējo tirgu un ietekmi uz starptautisko tirdzniecību. Ziņojumam ir pievienots Komisijas dienestu
darba dokuments, kurā sniegta detalizēta informācija, kas
apstiprina šajā ziņojumā izklāstītos secinājumus. 2. Obligātais
izcelsmes marķējums — īss pārskats Pirms PIR pieņemšanas obligātais
izcelsmes marķējums bija piemērojams attiecībā uz
konkrētiem pārtikas produktiem. Pašlaik obligāti ir
jānorāda neapstrādātas liellopu gaļas un liellopu
gaļas produktu (piem., maltas liellopu gaļas) izcelsme[2], ņemot
vērā govju sūkļveida encefalopātijas krīzi,
kā arī fasētas importētas mājputnu gaļas, medus,
augļu un dārzeņu, zivju un olīvu eļļas izcelsme. Ar PIR ievieš
īpašus noteikumus par pārtikas produktu izcelsmes norādīšanu,
izmantojot horizontālu pieeju. Konkrēti: –
PIR 26. panta 2. punkta
b) apakšpunktā noteikts, ka izcelsmes norādīšana ir
obligāta attiecībā uz fasētu neapstrādātu
cūkgaļu, mājputnu gaļu, aitas un kazas gaļu.
Obligātās izcelsmes marķēšanas noteikumi tiks noteikti
Komisijas īstenošanas aktā; –
PIR 26. panta 3. punktā noteikts, ka
gadījumā, ja pārtikas produkta izcelsmes valsts vai izcelsmes
vieta ir norādīta, bet nav tā pati, kas tā galvenajai
sastāvdaļai, norāda arī attiecīgās galvenās
sastāvdaļas izcelsmes valsti vai izcelsmes vietu vai norāda, ka
galvenās sastāvdaļas izcelsmes valsts vai izcelsmes vieta
atšķiras no pārtikas produkta izcelsmes valsts vai izcelsmes vietas.
Šo noteikumu piemērošanas kārtība arī tiks noteikta
Komisijas īstenošanas aktā. 3. To pārtikas
produktu piegādes ķēde ES, kuros gaļa izmantota kā
sastāvdaļa 3.1. Pārskats
par nozari ES teritorijā ES gaļas pārstrādes nozari
pārstāv vairāk nekā 13 000 uzņēmumu.
Tajos nodarbināti aptuveni 350 000 cilvēku, un šo
uzņēmumu apgrozījums ir 85 miljardi euro. Tādas gaļas piegādes
ķēde, kura tiks izmantota kā pārtikas sastāvdaļa,
ir ļoti neviendabīga kā dalībnieku, tā arī
produktu ziņā. Produktu klāstā var ietilpt gan
samērā vienkārši gaļas izstrādājumi,
piemēram, svaiga gaļa ar garšvielām un/vai piedevām, gan
ļoti sarežģīti gaļu saturoši produkti, piemēram,
gaļas produkti un pārtikas produkti no vairākām
sastāvdaļām, kurās ietilpst arī gaļas
sastāvdaļas. Turklāt tādas gaļas piegādes
ķēde, kura tiks izmantota kā pārtikas sastāvdaļa,
ir pietiekami sarežģīta un laikietilpīga, jo ietver
vairākus galaproduktu ražošanas un tirdzniecības posmus. 3.2. Gaļas
un gaļu saturošu produktu patēriņš Lielākā daļa (83 %) ES
patērētāju ēd gaļu vismaz divas vai trīs reizes
nedēļā[3].
Turklāt 88 % no ES27 patērētājiem pērk fasētu
gaļu[4]. Visvairāk tiek patērēta
cūkgaļa (49 %), mājputnu gaļa (29 %) un liellopu
gaļa (19 %), bet aitas, kazas un cita veida gaļas
patēriņš veido tikai 3 % no kopējā ES gaļas
patēriņa[5].
3.3. Ražošana
un perspektīva Parasti 30–50 % no kopējā nokauto dzīvnieku
gaļas apjoma pārstrādā gaļas
sastāvdaļās izmantošanai pārtikas produktos
(galvenokārt maltajā gaļā un/vai gaļas
izstrādājumos un/vai gaļas produktos). Kopumā aptuveni
70 % no ES pārstrādātās gaļas produkcijas apjoma
veido cūkgaļa, tad seko mājputnu gaļa (18 %), liellopu
gaļa (10 %) un citu veidu gaļa (2 %). ES kopējais
svaigas gaļas produkcijas apjoms 2012. gadā bija
43,5 miljoni kautsvara ekvivalenta tonnas (līdzvērtīgi
aptuveni 33,8 miljoniem tonnu atkaulotas gaļas). Saskaņā ar
vidējā termiņa tirgus prognozēm kopējais ES gaļas
produkcijas apjoms pēc tā pieauguma gan 2010. gadā, gan
2011. gadā turpmākos divos gados samazināsies par 2 %.
Tiek prognozēts, ka pēc šā samazinājuma kopējais
gaļas produkcijas apjoms turpmāko desmit gadu laikā
pakāpeniski palielināsies un 2022. gadā sasniegs
gandrīz 45 miljonus tonnu, kas ir aptuveni tāds pats
līmenis, kāds tika reģistrēts 2011. gadā[6]. 3.4. ES
gaļas nozares struktūra ES gaļas pārstrādes nozarei ir
raksturīga zema koncentrācija, lielākā daļa
(90 %) nozares uzņēmumu ir mazie un vidējie
uzņēmumi (“MVU”). Šie MVU ir ļoti specializēti un darbojas
neatkarīgi dažādos piegādes ķēdes posmos. Turklāt
vertikālā integrēšanās ir ierobežota, jo īpaši
cūkgaļas un liellopu gaļas nozarēs. Vertikālā
integrēšanās mēdz būt vairāk izplatīta
mājputnu gaļas nozarē. Gaļas pārstrādātāji
izejvielas mēdz iepirkt galvenokārt no tirgotājiem
tūlītējas piegādes tirgos. Lielāki vertikāli
integrēti uzņēmumi mēdz tās iepirkt gan no kautuvēm
un/vai gaļas sadalīšanas uzņēmumiem, gan no tirgotājiem.
Ar iepirkšanu saistītie lēmumi, kā
arī biežā piegādātāju kombināciju maiņa ir
atkarīga no piemērotas izejvielas pieejamības
nepieciešamajā daudzumā, no standarta kvalitātes specifikācijas,
ko nosaka pēc galaproduktu kvalitātes specifikācijas, no konkurētspējīgas
cenas un nepieciešamības ātri risināt jebkādas ar
nepietiekamu piegādes apjomu saistītas problēmas, no tirgus
darbības traucējumiem un/vai cenas svārstībām, mainot
piegādātājus. Ar iepirkšanu saistītā prakse liecina,
ka ES gaļas pārstrādātāji mēdz iepirkt
neapstrādātu gaļu un citas gaļas sastāvdaļas no
vairākiem piegādātājiem. Vairāku
piegādātāju izvēle ES teritorijā ir
dominējošā prakse saistībā ar produktiem, kuros izmantota
cūkgaļa, taču vairāku piegādātāju
izvēle no ES un ārpussavienības valstīm galvenokārt
vērojama saistībā ar produktiem, kuros izmantota liellopu
gaļa un mājputnu gaļa. Pārtikas apritē
iesaistītie uzņēmēji (“PAIU”), jo īpaši MVU, mēdz
mainīt savus piegādātājus trīs vai vairāk reižu
gadā, lai nodrošinātu pietiekamu izejvielu apjomu par pieņemamu
cenu. Kad uzņēmumi gaļas
sastāvdaļas ir pārstrādājuši un iekļāvuši
gaļu saturošos produktos, šie produkti, arī sagriezti
šķēlēs un/vai iepakoti, tiek tālāk pārdoti mazumtirgotājiem
un/vai sabiedriskās ēdināšanas iestādēm un/vai miesniekiem. Ņemot vērā ES gaļas
pārstrādes nozares īpatnības un sarežģītību,
šķiet, ka pārstrādātāju pieprasījums pēc
gaļas sastāvdaļu izcelsmes informācijas ir neliels. Tas
galvenokārt attiecas uz īpašiem gaļas izstrādājumiem,
kas ražoti no “viena gaļas gabala” (piem., žāvēts
šķiņķis), vai produktiem, kuriem ārvalstu izcelsmes
gaļas izmantošana ir īpašs priekšnosacījums ražošanas
procesā. Pārsvarā pārtikas produktiem
nepieciešamās izejvielas nonāk pārstrādes posmā jau
sadalītas, sajauktas un/vai atgriezumu veidā. Pat tad, ja pirms
nonākšanas pārstrādes uzņēmumā gaļa nav
atgriezumu veidā[7]
vai izejvielas nav sajauktas, bieži vien tiek apvienotas izejvielas, ko
piegādājuši dažādi piegādātāji. Ražotāji, kuri ražo pārtikas produktus
no vairākām sastāvdaļām, kurās ietilpst arī
gaļas sastāvdaļas, iepērk izejvielas no daudziem
dažādiem pārtikas apritē iesaistītiem
piegādātājiem (piem., no gaļas sadalīšanas
uzņēmumiem, pārstrādes uzņēmumiem, mehāniski
atdalītas gaļas ražotājiem, vairumtirgotājiem vai
tirgotājiem); šo uzņēmēju ietekme nav pietiekami liela, lai
tie saviem piegādātājiem noteiktu prasības
attiecībā uz izcelsmi, jo šiem uzņēmējiem
piegādātie apjomi, salīdzinot ar tiem, ko piegādā
citiem galvenajiem iepircējiem, ir samērā nelieli. Lopkautuves un gaļas sadalīšanas
uzņēmumi ir galvenie tirgus dalībnieki, kuriem ar izcelsmi
saistītā informācija jānodod nākamajam pārtikas
ķēdes posma dalībniekam. Jo augstāka ir uzņēmuma
vertikālās integrēšanās pakāpe un jo lielāks
uzņēmums, jo vieglāk tam ir nodrošināt, ka ar izcelsmi
saistītā informācija nonāk nākamajā pārtikas
aprites posmā. Turpretī, jo sarežģītāki ir
sadalīšanas un pārstrādes posmi un jo augstāks ir
pārstrādes līmenis, jo sarežģītāka ir produkta
izsekojamība izcelsmes marķēšanas nolūkā. MVU aptauja Lai varētu sagatavot Komisijas paziņojumu
par obligātās izcelsmes marķēšanas prasību
iespējamu attiecināšanu uz gaļu, ko izmanto kā
sastāvdaļu, 2013. gada sākumā ar Eiropas Biznesa
atbalsta tīkla (EEN) starpniecību tika veikta īpaša
aptauja. Aptaujā piedalījās 285 PAIU no
27 dalībvalstīm. Attiecībā uz nozares struktūru
galvenos konstatējumus varētu rezumēt šādi. * Apmēram
51 % aptaujāto PAIU nodarbojās gaļas un mājputnu
gaļas produktu ražošanu, apmēram 33 % nodarbojās ar gatavu
ēdienu ražošanu un 31 % – ar gaļas pārstrādi un
konservēšanu (daži PAIU darbojās vienlaikus vairākos sektoros).
Gandrīz 80 % no aptaujātajiem PAIU bija ražošanas
uzņēmumi. * Attiecībā
uz tirdzniecības un komercdarbības vietu 31 % no
aptaujātajiem PAIU ziņoja, ka 81–100 % to darbības ir
vietēja mēroga. No tiem 64 % apgalvoja, ka neražo nevienu
produktu, kas paredzēts tikai ES tirgum, un 72 % apgalvoja, ka neražo
nevienu produktu, kas paredzēts tikai tirgiem ārpus ES. * Attiecībā
uz galveno izejvielu izcelsmi 20 % aptaujāto PAIU apgalvoja, ka
izmanto izejvielas no savas valsts, savukārt 44 % un 75 %
aptaujāto PAIU apgalvoja, ka neizmanto gandrīz nevienu izejvielu,
kuras izcelsme ir attiecīgi tikai ES un tikai ārpus ES. * 58 %
aptaujāto PAIU izejvielas no dažādiem avotiem neglabā
atsevišķās uzglabāšanas telpās. * Aptaujātie
PAIU uzskata, ka galvenais ieguvums no patērētāju
informēšanas par gaļas izcelsmi ir tas, ka tādējādi
tiek sniegta garantija par produkta kvalitāti (61 %) un tiek
atvieglota pieejamo produktu diferencēšana (44 %). 3.5. Esošās
ES izsekojamības sistēmas Patlaban ES izmantotās izsekojamības
sistēmas nav piemērotas ar izcelsmi saistītās
informācijas nodošanai nākamajam pārtikas aprites posmam
šādu iemeslu dēļ: –
spēkā esošie ES tiesību akti, kas
attiecas uz izsekojamību, galvenokārt ir saistīti ar
nepieciešamību nodrošināt pārtikas nekaitīgumu[8]. Tie veidoti
pēc principa “viens posms pirms — viens posms pēc”, t. i.,
tā, lai PAIU spētu identificēt uzņēmumus, kuriem to
produkti ir piegādāti, un izsekot izejvielas atpakaļ līdz
tiešajam piegādātājam, no kuriem tās saņemtas.
Attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes pārtiku tiek
piemērotas sīkāk izstrādātas prasības
attiecībā uz pārtikas apritē nododamo informāciju[9]. Tomēr šīs
izsekojamības prasības neparedz vieglu izcelsmes informācijas
noteikšanu. Līdz ar to “kopējā izsekojamība produkta
izcelsmes noteikšanas nolūkā” šobrīd ES līmenī netiek
pieprasīta; –
ja pastāv detalizētākas
izsekojamības sistēmas, tās atšķiras attiecībā uz
dažādām dzīvnieku sugām un attiecas tikai uz
neapstrādātas pārtikas aprites posmu (piem., kautuves un/vai
fasēšanas uzņēmumi). Kopumā (pārtikas piegādes
ķēdes struktūras dēļ un tāpēc, ka
uzņēmumu starpā nepastāv būtiska
ieinteresētība šajā informācijā) izcelsmes
informācijas tālāka nodošana mēdz apstāties
sākotnējos pārtikas piegādes ķēdes posmos
(kautuves un gaļas sadalīšanas uzņēmumi). 4. Patērētāju
attieksme pret obligāto izcelsmes marķējumu attiecībā
uz gaļu, ko izmanto kā pārtikas sastāvdaļu Saskaņā ar FCEC pētījumu[10] pārtikas produktu
izcelsme kopumā ir piektais būtiskākais (47 %) no
11 aplūkotajiem faktoriem, kas ietekmē patērētāju
izvēli; svarīgāki par to ir garša (82 %), derīguma
termiņš (62 %), izskats (61,3 %) un cena (48,3 %).
Turklāt saskaņā ar GfK patērētāju aptauju par
gaļas tirgu[11]
izcelsmes valsts ir ceturtais būtiskākais no 15 informācijas
elementiem, kam patērētāji pievērš uzmanību,
pērkot gaļu saturošus produktus (t. i., 48 % ES
patērētāju, bez būtiskām atšķirībām
ES15 un ES12 grupās). Par būtiskākiem atzīti vienīgi
derīguma termiņš (68 %), cena par kilogramu (67 %) un cena
(67 %). Turklāt ES
patērētāji informāciju par izcelsmes valsti
drīzāk pāraudīs, pērkot svaigu gaļu, tostarp
gaļas izstrādājumus (45 %), nekā pērkot gaļu
saturošus produktus (38 %).[12] Veicot padziļinātu pētījumu
par dažādiem produktu veidiem, kas satur pārstrādātu
gaļu, FCEC patērētāju aptaujas rezultāti
liecina, ka vairāk nekā 90 % aptaujāto
patērētāju uzskata, ka izcelsmes marķējums ir
svarīgs[13].
No FCEC patērētāju aptaujas izriet arī šādi
secinājumi: • lielākā daļa
patērētāju ir ieinteresēti uzzināt vairāk par
gaļas izcelsmi visās trijās gaļu saturošo produktu
grupās; • patērētāji visos
gadījumos norādīja, ka vissvarīgāk ir zināt, kurā
valstī gaļa ir ražota: gandrīz puse
patērētāju (ES vidējais rādītājs) uzskata,
ka ir jānorāda šāda līmeņa izcelsmes informācija,
savukārt cita līmeņa informāciju (vai nu
vispārīgāku – ražots ES vai ārpus ES, vai
konkrētāku – valsts, kurā dzīvnieks
dzimis/turēts/nokauts) vēlētos saņemt tikai
apmēram trešā daļa patērētāju; • visos gadījumos pastāv liela
atšķirība starp dalībvalstīm: dažās
dalībvalstīs interese par izcelsmes informāciju konsekventi ir
lielāka (vai mazāka) nekā citās.[14] Iepriekšējās apspriedēs
saistībā ar gaļu un gaļas produktiem
patērētāji arī saistīja izcelsmi ar pārtikas
nekaitīgumu. Lai gan vēlmei zināt pārtikas izcelsmi ir
arī pamatoti iemesli (piem., atbalsts vietējiem ražotājiem,
produkta īpašības, ētiski un ar vidi saistīti
apsvērumi), citi citētie iemesli nav pieņemami. Tas jo
īpaši attiecas uz gadījumiem, kad izcelsme tiek sasaistīta ar
pārtikas nekaitīgumu, uzskatot, ka produkti, kas ražoti jebkur ES vai
importēti ES, noteikti ir “droši”.[15] Patērētāji šobrīd gaļu ar
izcelsmes norādēm pērk retāk, nekā viņi to
vēlētos, un šo izvēli ietekmē produkta cena. Pircēju
uzvedības atkarība no cenām galvenokārt izpaužas kā
pazemināta patērētāju “gatavība maksāt” (“GM”)
par izcelsmes marķējumu attiecībā uz gaļu, kas
izmantota kā pārtikas sastāvdaļa[16]. Pēc pirmā
cenas pieauguma salīdzinājumā ar bāzes cenu (5–9 %
atkarībā no pieprasītās informācijas
līmeņa), patērētāja GM ievērojami samazinās,
t. i., par 60–80 %, un turpina samazināties ar katru
turpmāko cenas pieaugumu. Šī tendence attiecas uz visiem šajā
ziņojumā ietvertajiem produktiem, un starp tiem nav nekādu būtisku
atšķirību. Šie secinājumi apstiprina “paradoksu” vai
neatbilstību starp patērētāju interesi par izcelsmes
marķējumu un GM par produktiem ar šo informāciju. Patērētāji
būtu ieinteresēti saņemt šo informāciju (un pēc
iespējas detalizētāku), ja vien tā tiktu
piedāvāta bez produkta cenas pieauguma. Patērētāji parasti
nav informēti par papildu izmaksām, kas saistītas ar izcelsmes
marķējumu, un uzskata, ka runa ir tikai par “izmaksām papildu
iespiedkrāsas iegādei drukāšanas vajadzībām”[17]. Šis paradokss
izpaužas arī vairākos pētījumos novērotajā
neatbilstībā starp patērētāju nodomiem un faktisko
uzvedību iepirkšanās procesā, un cena ir svarīgs faktors,
kas izskaidro šo neatbilstību[18].
Ja obligāta izcelsmes marķējuma ieviešana radīs cenu
pieaugumu patērētājiem, tādu pārtikas produktu
patēriņš, kuros gaļa izmantota kā sastāvdaļa,
varētu samazināties. 5. Iespējamie
scenāriji un noteikumi saistībā ar izcelsmes marķējuma
ieviešanu attiecībā uz gaļu, ko izmanto kā pārtikas
sastāvdaļu Šajā ziņojumā izklāstīti
šādi scenāriji[19]:
–
1. scenārijs — turpināt
brīvprātīgu izcelsmes marķēšanu; –
2. scenārijs — ieviest obligātu
izcelsmes marķēšanas sistēmu, kuras pamatā ir dalījums
a) ES/ārpussavienības valsts vai b) ES/trešā valsts; –
3. scenārijs — ieviest obligātu
izcelsmes marķēšanas sistēmu, kas paredz norādīt
dalībvalsti vai trešo valsti. Lai noteiktu produktu izcelsmi saskaņā
ar 2. un 3. scenāriju, tika izpētīti
atšķirīgi noteikumi attiecībā uz trim galvenajām
attiecīgo produktu kategorijām, augošā apstrādes prasību
secībā: • I kategorija: gaļas
izstrādājumi un produkti, kuri gatavoti no mehāniski
atdalītas gaļas: –
izcelsmes valsts, kā noteikts Muitas
kodeksā, t. i., valsts, kurā sastāvdaļa ir
pilnībā iegūta, vai valsts, kurā notikusi
pēdējā būtiskā gaļas sastāvdaļas
pārveide; –
informācija par izejvielu izcelsmes vietu,
t. i., vietu, kurā pavadīts minimālais audzēšanas
laikposms pirms nokaušanas, un nokaušanas vietu. • II kategorija: gaļas produkti:
–
izcelsmes valsts, kā noteikts Muitas
kodeksā, t. i., valsts, kurā sastāvdaļa ir
pilnībā iegūta, vai valsts, kurā notikusi
pēdējā būtiskā gaļas sastāvdaļas
pārveide; –
informācija par izejvielu izcelsmes vietu,
t. i., vietu, kurā pavadīts minimālais audzēšanas
laikposms pirms nokaušanas, un nokaušanas vietu. • III kategorija: pārtikas
produkti no vairākām sastāvdaļām, kurās ietilpst
arī gaļas sastāvdaļa(-as): –
izcelsmes valsts, kā noteikts Muitas
kodeksā, t. i., valsts, kurā sastāvdaļa ir
pilnībā iegūta, vai valsts, kurā notikusi
pēdējā būtiskā gaļas sastāvdaļas
pārveide; –
informācija par izejvielu izcelsmes vietu,
t. i., vietu, kurā pavadīts minimālais audzēšanas
laikposms pirms nokaušanas, un nokaušanas vietu. 6. Ietekmes,
izmaksu un ieguvumu analīze dažādu scenāriju gadījumā 6.1. Ietekme
uz patērētāju uzvedību Izcelsmes marķējums sniedz
patērētājiem papildu informāciju, kas tiem nepieciešama,
lai veiktu pamatotu izvēli saistībā ar pārtiku, ko tie
vēlas iegādāties un lietot uzturā. Kopumā
patērētāji izcelsmes marķējumu saista ar virkni
pozitīvu īpašību, tostarp kvalitāti. Ir grūti noteikt
izcelsmes marķējuma ietekmi uz patērētājiem izmaksu un
ieguvumu analīzes izteiksmē. Īstenojot 1. scenāriju,
patērētājiem netiktu sistemātiski sniegta informācija
attiecībā uz gaļas sastāvdaļu(-ām).
Tādējādi šis scenārijs nenodrošina pilnībā
apmierinošu risinājumu patērētāju pieprasījumam
pēc izcelsmes informācijas, lai gan tas labāk atbilst zemajai
patērētāju gatavībai maksāt papildus par izcelsmes
informāciju. Īstenojot 2. un 3. scenāriju,
patērētājiem tiktu sistemātiski nodrošināta izcelsmes
informācija par gaļu, ko izmanto kā pārtikas
sastāvdaļu. Tā kā saskaņā ar
2. scenāriju tiek sniegts mazāk informācijas nekā
saskaņā ar 3. scenāriju, varētu uzskatīt, ka tas
ir pārāk vispārīgs un neattaisno radīto cenu
pieaugumu. Saskaņā ar 3. scenāriju
patērētājiem tiktu sniegta nozīmīga informācija. Tomēr iespējamais cenu pieaugums
varētu negatīvi ietekmēt gaļu saturošu produktu
patēriņu. 6.2. Ekonomiskā
ietekme 6.2.1. PAIU
darbības izmaksas Salīdzinot ar pašreizējo situāciju,
1. scenārijs nerada nekādas papildu problēmas
saistībā ar darbību. Tas var būt piemērotāks
gadījumos, kad ES izcelsmes un ārpussavienības valstu izcelsmes
gaļa tiek samaisīta ražošanas procesā. Darbības izmaksas
(piem., ražošanas, iepirkšanas un izsekojamības izmaksas), būtu
minimālas. 2. un 3. scenārijs radītu
darbības sarežģījumus un prasītu radikālus
pielāgojumus, jo īpaši attiecībā uz jauktas izcelsmes
gaļas sastāvdaļām (ES/ārpussavienības valstis).
PAIU var rasties ievērojamas ar darbību saistītas papildu
izmaksas. –
Papildu izmaksu apmērs var mainīties, jo
tās būtu atkarīgas no konkrētās attiecīgā
PAIU darbības, attiecīgās dzīvnieku sugas un
spēkā esošo izsekojamības sistēmu tipa. –
Lielākā ietekme visticamāk būtu
uz šādām izmaksu pozīcijām: ar iepirkšanu
saistītās prakses pielāgošana, iespējamās
izmaiņas piegādātāju sastāvā, pāreja uz
mazākām ražošanas partijām, ražošanas procesa pielāgošana,
lai veiktu šķirošanu pēc izcelsmes uzglabāšanas telpās,
iepakojuma un/vai marķējuma pielāgošana un izsekojamības
sistēmu īstenošana un/vai pielāgošana. –
Papildu izmaksas saskaņā ar
2. scenāriju būtu robežās no nenozīmīgām
līdz pat 25 %, savukārt saskaņā ar
3. scenāriju, tās būtu robežās no 15–20 %
līdz 50 %. Papildu izsekojamības izmaksas tiek lēstas
robežās no 3 % līdz 10 % no kopējām ražošanas
izmaksām. –
Atgriezumu un tauku tirdzniecība
visticamāk tiktu ietekmēta negatīvi. Ņemot vērā
ar izsekojamības sistēmas ieviešanu saistītās
grūtības, ir iespējams, ka PAIU izmantos šādus produktus
aizvien mazāk un mazāk. Tas varētu radīt papildu
zaudējumus, kas tiek lēsti 10 % apmērā no kautuvju
un/vai gaļas sadalīšanas uzņēmumu apgrozījuma.
Tomēr ietekme būs lielā mērā atkarīga no
piemērojamā izcelsmes marķējuma noteikšanas
kārtības. 6.2.2. Konkurētspēja,
tirdzniecības un ieguldījumu plūsma Īstenojot 1. scenāriju, ietekme uz
konkurētspēju un ES iekšējo tirdzniecību un/vai
starptautisko tirdzniecību būtu minimāla. 2. un 3. scenārijam visticamāk
būtu šāda ietekme uz konkurētspēju un ES iekšējo
tirdzniecību: –
varētu rasties izmaiņas pārtikas
piegādes apritē, kā rezultātā varētu notikt
tirdzniecības segmentācija un samazināties starpnieku skaits,
kā arī gaļas sastāvdaļu skaits. Patiesi, PAIU uzskata,
ka izmaksu ziņa izdevīgāk ir pielāgot piegādes
struktūru (iepirkšana, partiju lielumi, starpnieku skaita
samazināšana), nevis atjaunināt iekšējās izsekojamības
sistēmas; –
PAIU visticamāk būs
jārēķinās ar augstākām cenām, ja to
kopējā piegādes bāze kļūtu ierobežota; –
samazinātos jauktas izcelsmes gaļas
sastāvdaļu vai atgriezumu un/vai tauku tirdzniecības vietas; –
PAIU, kuri izmanto gaļas
sastāvdaļas, tiktu ietekmēti negatīvi,
atšķirībā no tiem PAIU, kuri šādas sastāvdaļas
neaizmanto; –
iespējamas izmaiņas dzīvu
dzīvnieku, neapstrādātas gaļas un gaļas produktu
sastāvdaļu ES iekšējās tirdzniecības plūsmā;
–
īstenojot 3. scenāriju, var rasties
pārtikas produktu tirgus segmentācijas risks. 2. un 3. scenārijam varētu būt
šāda ietekme uz starptautisko tirdzniecību: –
var rasties ģeogrāfiskās
struktūras un/vai apjoma izmaiņas tirdzniecības
plūsmā starp ES un trešām valstīm. Līdz ar to ES PAIU
varētu pārorientēties uz ES piegādātājiem, lai
izvairītos no sarežģījumiem, kas rodas, ja izejvielu izcelsme ir
vairākās ES valstīs un trešās valstīs; –
trešo valstu PAIU visticamāk radīsies
papildu izmaksas, jo īpaši 3. scenārijā. Šī ietekme varētu jo īpaši skart
trešās valstis, kuras pašreiz eksportē ievērojamu daudzumu
neapstrādātas gaļas un/vai gaļas sastāvdaļu uz
ES, proti, Taizemi un Brazīliju attiecībā uz mājputnu
gaļu, Brazīliju un Argentīnu attiecībā uz liellopu
gaļu. Tomēr šādas ietekmes apmērs būs atkarīgs no
spēkā esošajiem valsts noteikumiem par izcelsmes marķēšanu,
ja tādi ir pieņemti[20].
Pārstrādei paredzētas cūkgaļas un aitas gaļas
imports praktiski nepastāv. 6.2.3. Administratīvais
slogs uzņēmumiem Ja tiktu īstenots 1. scenārijs,
rastos niecīgs administratīvais slogs un tikai attiecībā uz
uzņēmumiem, kuri sniedz informāciju par pārtikas
galaprodukta izcelsmi, ja šī izcelsme ir atšķirīga no gaļas
galvenās(-ām) sastāvdaļas(-ām). Tiek lēsts, ka
arī saskaņā ar 2. scenāriju kopējais slogs ir
nenozīmīgs. Tomēr saskaņā ar 3. scenāriju
papildu administratīvais slogs var izraisīt kopējo ražošanas
izmaksu pieaugumu par 8–12 %. 6.2.4. Valsts
sektora iestādēm radītais slogs Nav sagaidāms, ka 1. scenārija
īstenošanas rezultātā rastos papildu kontroles izmaksas,
izņemot tās izmaksas, kuras rodas saistībā ar PIR
26. panta 3. punkta vispārēju piemērošanu. Tomēr ir sagaidāms kontroles izmaksu
pieaugums par 10 –30 % saskaņā ar 2. scenāriju
(mazākā mērā) un 3. scenāriju atkarībā
no tā, cik detalizētai jābūt prasītajai ar izcelsmi
saistītajai informācijai. Šis pieaugums būtu vairāk
saistīts ar nepieciešamo darbinieku skaitu, taču saskaņā ar
3. scenāriju šis pieaugums var ietvert arī darbinieku
nostrādāto papildu laiku, jo atbilstības noteikšanas izmaksas
galvenokārt ir saistītas ar dokumentu pārbaudi. Ja valsts
budžetā piešķirtais finansējums kontroles iestādēm
netiks palielināts (kas pašreizējā ekonomiskajā
situācijā šķiet iespējami), paredzamais darbinieku skaita
un/vai nostrādātā laika pieaugums var izraisīt
kontroļu biežuma samazināšanu vai prioritāšu maiņu, kas,
savukārt, var radīt krāpšanas risku. Tomēr valsts sektora
iestādēm radītais slogs varētu mazināties gadījumā,
ja tiktu ieviestas nodevas oficiālo kontroļu veikšanai. 6.2.5. Izmaksas
patērētājiem un iespējamā sociālā ietekme Ir paredzams, ka ar izcelsmi saistītās
informācijas sniegšana paaugstinās izmaksas, un aptuveni 90 % no
šī paaugstinājuma izjutīs patērētājs, un tikai
10 % – ražotājs. Šie procenti var atšķirties atkarībā
no nozares, attiecīgās valsts, kā arī vertikālās
integrēšanas un tirgus koncentrācijas pakāpes. Sagaidāms, ka 1. scenārijs
neradīs vispārēju cenu pieaugumu. Tomēr, ja tiek sniegta ar
izcelsmi saistītā informācija, papildu izmaksas visticamāk
tiks novirzītas uz patērētājiem un izpaudīsies kā
produkti ar uzcenojumu. 2. un 3. scenārijs var izraisīt
vispārēju patēriņa cenu pieaugumu, kas otrajā
gadījumā būtu lielāks. Tā, piemēram,
3. scenārijs — un mazākā mērā 2. scenārijs —
var radīt gaļu saturošu produktu patēriņa samazināšanos.
Sociālā ietekme var būt arī šāda: gaļas
patēriņa tirgus segmentācija, iepirkšanas modeļu
pielāgošana, starpnieku izslēgšana, kā arī var tikt
negatīvi ietekmēta nodarbinātība. 6.2.6. Ietekme
uz vidi 1. scenārijā ietekme uz vidi
varētu būt minimāla. 2. un 3. scenārijā
visticamāk palielināsies sastāvdaļu pārpalikumu
apjoms, jo īpaši atgriezumu un/vai tauku gadījumā.
3. scenārijs varētu arī stimulēt vietējā
tirgū ražotu produktu patēriņu. 6.3. Izcelsmes
marķēšanas noteikumu priekšrocības un trūkumi
saskaņā ar 2. un 3. scenāriju Šajā
tabulā ir sniegts 2. un 3. scenārijā aplūkoto
izcelsmes marķēšanas noteikumu priekšrocību un trūkumu
kopsavilkums (obligāts izcelsmes marķējums): Noteikumi atbilstīgi 2. un 3. scenārijam || Priekšrocības || Trūkumi I kategorija: gaļas izstrādājumi / mehāniski atdalīta gaļa || Valsts, kurā sastāvdaļa ir pilnībā iegūta, vai valsts, kurā notikusi pēdējā būtiskā gaļas sastāvdaļas pārveide (Muitas kodekss) || - sniedz patērētājam nozīmīgu informāciju, - atgriezumi un tauki var tikt izmantoti kā sastāvdaļas, kuru izcelsme ir tā valsts, kurā notikusi pēdējā būtiskā produkta pārveide. || - papildu izsekojamības sistēmas; - īstenošana var būt sarežģīta, ja iesaistītas vairākas izcelsmes valstis; - ņemot vērā ar uzglabāšanu un/vai izsekojamību saistītās grūtības, atgriezumi un tauki visticamāk netiks lietoti kā sastāvdaļas, ja izcelsmi nosaka pēc vietas, kurā pavadīts minimālais audzēšanas laikposms pirms nokaušanas. Vieta, kurā pavadīts minimālais audzēšanas laikposms pirms nokaušanas + nokaušanas vieta || - vairāk uzsver izejvielu izcelsmi, ja sastāvdaļa nav pilnībā iegūta vienā valstī. || - papildu izsekojamības sistēmas; - īstenošana var būt sarežģīta, ja iesaistītas vairākas izcelsmes valstis; - ņemot vērā ar uzglabāšanu un/vai izsekojamību saistītās grūtības, atgriezumi un tauki visticamāk netiks lietoti kā sastāvdaļas. II kategorija: gaļas produkti || Valsts, kurā sastāvdaļa ir pilnībā iegūta, vai valsts, kurā notikusi pēdējā būtiskā gaļas sastāvdaļas pārveide (Muitas kodekss) || - vairāk uzsver pārstrādes vietu, ja tiek ņemta vērā valsts, kurā notikusi pēdējā būtiskā produkta pārveide; - PAIU tehniski iespējams; - praktiskāka pieeja, ja ietvertas vairākas izcelsmes valstis; - atgriezumus un taukus var izmantot kā sastāvdaļas. || - nesniedz informāciju par izejvielu izcelsmi, ja tiek ņemta vērā valsts, kurā notikusi pēdējā būtiskā gaļas pārveide. Vieta, kurā pavadīts minimālais audzēšanas laikposms pirms nokaušanas + nokaušanas vieta || - vairāk uzsver izejvielu izcelsmi, ja sastāvdaļa nav pilnībā iegūta vienā valstī. || - nesniedz informāciju attiecībā uz pārstrādes vietu; - papildu izsekojamības sistēmas; - īpaši sarežģīta īstenošana, ja iesaistītas vairākas izcelsmes valstis; - ņemot vērā ar uzglabāšanu un/vai izsekojamību saistītās grūtības, atgriezumi un tauki visticamāk netiks lietoti kā sastāvdaļas. III kategorija: pārtikas produkti no vairākām sastāvdaļām, kurās ietilpst arī gaļas sastāvdaļa(-as) || Valsts, kurā sastāvdaļa ir pilnībā iegūta, vai valsts, kurā notikusi pēdējā būtiskā gaļas sastāvdaļas pārveide (Muitas kodekss) || - vairāk uzsver pārstrādes vietu, ja tiek ņemta vērā valsts, kurā notikusi pēdējā būtiskā produkta pārveide; - atgriezumus un taukus var izmantot kā sastāvdaļas. || - nesniedz informāciju par izejvielu izcelsmi, ja tiek ņemta vērā valsts, kurā notikusi pēdējā būtiskā gaļas pārveide; - papildu izsekojamības sistēmas; - īpaši sarežģīta īstenošana, ja iesaistītas vairākas izcelsmes valstis. || Vieta, kurā pavadīts minimālais audzēšanas laikposms pirms nokaušanas + nokaušanas vieta || - vairāk uzsver izejvielu izcelsmi, ja sastāvdaļa nav pilnībā iegūta vienā valstī. || - nesniedz informāciju attiecībā uz pārstrādes vietu; - papildu izsekojamības sistēmas; - īpaši sarežģīta īstenošana, ja būtu iesaistītas vairākas izcelsmes vietas; - ņemot vērā ar uzglabāšanu un/vai izsekojamību saistītās grūtības, atgriezumi un tauki visticamāk netiks lietoti kā sastāvdaļas. 7. Secinājumi Šķiet, ka patērētāju interese
par izcelsmes marķējumu attiecībā uz gaļas
sastāvdaļām ir diezgan izteikta. Pastāv būtiskas
atšķirības starp dažādu dalībvalstu patērētāju
vēlmēm un izpratni par izcelsmes informāciju, kā arī
motivācijas un iemeslu atšķirība šādas informācijas
iegūšanai. Kopumā patērētāju interese par izcelsmes
marķējumu ir liela, a) galveno patērētāju
izvēli ietekmējošo faktoru sarakstā tā ierindojas aiz cenas
un kvalitātes aspektiem un/vai organoleptiskajām
īpašībām, un b) tā neatspoguļojas
patērētāju attiecīgajā “gatavībā
maksāt”; pat tad, ja cenas pieaugums ir mazāks par 10 %,
“gatavība maksāt” ievērojami samazinās — par
60–80 %. Izcelsmes
marķējuma ieviešanas iespējamība un ietekme lielā
mērā ir atkarīga no piemērojamiem marķēšanas
noteikumiem, kā arī no attiecīgo produktu specifikas. Šā
ziņojuma nolūkā tika izvērtēti šādi trīs
scenāriji: –
1. scenārijs — turpināt
brīvprātīgu izcelsmes marķēšanu; –
2. scenārijs — ieviest obligātu
izcelsmes marķēšanas sistēmu, kuras pamatā ir dalījums
a) ES/ārpussavienības valsts vai b) ES/trešā valsts; –
3. scenārijs — ieviest obligātu
izcelsmes marķēšanas sistēmu, kas paredz norādīt
dalībvalsti vai trešo valsti. scenārijs PAIU neradītu nekādas
papildu problēmas saistībā ar darbību, nepaaugstinātu
darbības izmaksas, neietekmētu ES un starptautisko tirdzniecību,
neradītu administratīvo slogu un slogu publiskajām iestādēm
un papildu izmaksas, kuras tiktu novirzītas uz
patērētājiem, būtu minimālas. Tomēr tas nav
uzskatāms par pilnībā apmierinošu risinājumu
patērētāju pieprasījumam pēc izcelsmes
informācijas. Abi scenāriji — 2. (mazākā
mērā) un 3. — apmierinātu patērētāju
vajadzību pēc izcelsmes informācijas, taču tie radītu
ar darbību saistītus sarežģījumus un prasītu
radikālus pielāgojumus pārtikas apritē.
2. scenārijs tiek uzskatīts par vieglāk īstenojamu
nekā 3. scenārijs. Konkrēti: 2. scenārijs apmierinātu
patērētāju pieprasījumu pēc izcelsmes
informācijas, taču to var uzskatīt par pārāk vispārīgu,
un neatmaksātos cenas pieaugums, ko radītu ar PAIU darbību
saistītas papildu izmaksas (robežās no nenozīmīgām
līdz 25 %). Attiecībā uz konkurētspēju un
tirdzniecību piegādes ķēdē varētu notikt
izmaiņas, kā rezultātā sāktos tirgus segmentācija
un samazinātos starpnieku un gaļas sastāvdaļu skaits.
Attiecībā uz starptautisko tirdzniecību šis scenārijs
visticamāk radīs izmaiņas tirdzniecības plūsmā,
iekļaujot risku, ka ES PAIU varētu pārorientēties uz ES
piegādātājiem, kā arī var radīs papildu izmaksas
trešo valstu PAIU. Pārtikas apritē iesaistītajiem
uzņēmējiem radītais administratīvais slogs ir
novērtēts kā neliels, tomēr valsts sektora
gadījumā sagaidāms, ka šis slogs pieaugs par 10–30 %. 3. scenārija gadījumā, no vienas
puses, tiktu sniegta nozīmīga informācija
patērētājiem, pieņemot, ka viņi lielākoties ir
ieinteresēti zināt vairāk par gaļas un gaļu saturošu
produktu izcelsmi, bet, no otras puses, tas atkarībā no attiecīgās
gaļas sastāvdaļas(-ām) un galaprodukta(-iem) varētu
izraisīt cenu pieaugumu, kas varētu ietekmēt patēriņu.
Šajā scenārijā ar PAIU darbību saistītās papildu
izmaksas visticamāk būtu robežās no 15–20 % līdz
50 %. Ietekme uz konkurētspēju un tirdzniecību būtu
līdzīga tai, kas gaidāma 2. scenārija
gadījumā, tikai uzskatāmāka. Papildu administratīvais
slogs varētu radīt kopējo ražošanas izmaksu pieaugumu par
8–12 %, savukārt valsts sektora iestādēm radītais
slogs visticamāk būs lielāks nekā
2. scenārijā. Ja valsts budžetā piešķirtais
finansējums kontroles iestādēm netiks palielināts (kas
pašreizējā ekonomiskajā situācijā šķiet
iespējami), paredzama kontroļu biežuma samazināšanās vai
prioritāšu maiņa. Oficiālo kontroļu izmaksas varētu
mazināties gadījumā, ja tiktu ieviestas nodevas oficiālo
kontroļu veikšanai. Komisija uzskata, ka iespējamo scenāriju
ietvertie ieguvumi/trūkumi plaši jāapspriež ar Padomi un Eiropas
Parlamentu. Pamatojoties uz šo apspriežu rezultātiem, Komisija
izvērtēs turpmāk veicamos pasākumus, ja tādi būs
nepieciešami. Tie attiecīgā gadījumā var ietvert
tiesību akta priekšlikuma iesniegšanu attiecībā uz tādas
gaļas izcelsmes marķēšanas reglamentēšanu, ko izmanto
kā sastāvdaļu pārtikas produktos. [1] Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada
25. oktobra Regula (ES) Nr. 1169/2011 par pārtikas produktu
informācijas sniegšanu patērētājiem un par grozījumiem
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulās (EK) Nr. 1924/2006 un
(EK) Nr. 1925/2006, un par Komisijas Direktīvas 87/250/EEK,
Padomes Direktīvas 90/496/EEK, Komisijas
Direktīvas 1999/10/EK, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/13/EK,
Komisijas Direktīvu 2002/67/EK un 2008/5/EK un Komisijas
Regulas (EK) Nr. 608/2004 atcelšanu (OV L 304, 22.11.2011.,
18. lpp.). [2] Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada
17. jūlija Regula (EK) Nr. 1760/2000, ar ko izveido liellopu
identifikācijas un reģistrācijas sistēmu un paredz liellopu
gaļas un liellopu gaļas produktu marķēšanu, kā
arī atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 850/97 (OV L 204, 11.8.2000.,
1. lpp.). [3] Ietekmes novērtējums — Komisijas dienestu
darba dokuments “Obligātā izcelsmes norāde attiecībā
uz neapstrādātu cūkgaļu, mājputnu gaļu un aitas
un kazas gaļu” (vēl nav publicēts). [4] Komisijas 2013. gada maija ziņojums
patērētājiem Eiropas Savienībā par gaļas tirgus
darbību, pieejams vietnē:
http://ec.europa.eu/consumers/consumer_research/market_studies/docs/mms_commission_report_en.pdf. [5] Ietekmes novērtējums — Komisijas dienestu
darba dokuments “Obligātā izcelsmes norāde attiecībā
uz neapstrādātu cūkgaļu, mājputnu gaļu un aitas
un kazas gaļu” (vēl nav publicēts). [6] DG AGRI 2013: Prospects for Agricultural markets and
income in the EU 2012-2020, 2013. [7] Atgriezumi ir pārpalikumi pēc
kautķermeņa saciršanas gabalos, un tiem var būt augsta
vērtība. [8] Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada
28. janvāra Regulas (EK) Nr. 178/2002, ar ko paredz
pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un
prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un
paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu,
18. pants (OV L 31, 1.2.2002., 1. lpp.). [9] Komisijas 2011. gada 19. septembra
Īstenošanas regula (ES) Nr. 931/2011 par izsekojamības
prasībām, kas ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK)
Nr. 178/2002 noteiktas dzīvnieku izcelsmes pārtikai (OV
L 242, 20.9.2011., 2. lpp.). [10] Study on the application of rules on voluntary origin
labelling of foods and on the mandatory indication of country of origin or
place of provenance of meat used as an ingredient (“FCEC
pētījums”), D pielikums (patērētāju aptauja),
vēl nav publicēts. Tā kā FCEC
patērētāju aptauja tika veikta laikā, kad
norisinājās zirga gaļas skandāls (2012. gada
decembris – 2013. gada marts), kas atstāja iespaidu uz
patērētāju uzticību gaļas produktu un gaļu
saturošu produktu sektoram, nevar izslēgt iespēju, ka šis faktors ir
ietekmējis pētījuma rezultātus. [11] Šis pētījums tika veikts pirms 2013. gada,
proti, pirms zirga gaļas skandāla. [12] Komisijas dienestu darba dokuments, 22.–28. lpp. [13] FCEC pētījums, 10. lpp. [14] Šīs atšķirības ir sīkāk
izklāstītas Komisijas dienestu darba dokumentā,
30.–32. lpp. [15] Komisijas dienestu darba dokuments, 40. lpp. [16] FCEC pētījuma D pielikums. [17] Study on on mandatory origin labelling for pig, poultry
and sheep and goat meat, LEI Wageningen University, 2013. [18] FCEC pētījums, 25. lpp. [19] Pārējie scenāriji (t. i.,
obligāts marķējums, kas norāda uz izcelsmes vietu augstākā
vai zemākā līmenī, nekā valsts līmenis,
obligāts izcelsmes marķējums, pamatojoties uz izcelsmi, kas
iedalīta trijos posmos (“dzimuši, audzēti un nokauti”) vai
obligāts izcelsmes marķējums, pamatojoties tikai uz dzimšanas
vietu vai dzimšanas vietu un nokaušanas vietu, vai tikai uz nokaušanas vietu)
tika uzskatīti par neizpildāmiem, un tādēļ tie netika
sīkāk analizēti. [20] Piemēram, šķiet, ka Brazīlijā
izsekojamība un izcelsmes marķēšana pašlaik notiek valsts
līmenī, pamatojoties uz lauksaimniecības un lopkopības
nozīmīgo vietu valstī.