EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52013DC0092
COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT, THE COUNCIL, THE EUROPEAN ECONOMIC AND SOCIAL COMMITTEE AND THE COMMITTEE OF THE REGIONS A DECENT LIFE FOR ALL: Ending poverty and giving the world a sustainable future
KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI CILVĒKA CIENĪGU DZĪVI VISIEM ––nabadzības izskaušana un ilgtspējīgas nākotnes nodrošināšana pasaulē
KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI CILVĒKA CIENĪGU DZĪVI VISIEM ––nabadzības izskaušana un ilgtspējīgas nākotnes nodrošināšana pasaulē
/* COM/2013/092 final */
KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI CILVĒKA CIENĪGU DZĪVI VISIEM ––nabadzības izskaušana un ilgtspējīgas nākotnes nodrošināšana pasaulē /* COM/2013/092 final */
KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS
PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN
REĢIONU KOMITEJAI CILVĒKA CIENĪGU DZĪVI VISIEM
––
nabadzības izskaušana un ilgtspējīgas nākotnes
nodrošināšana pasaulē 1. Ievads Divas no vissteidzamāk
risināmajām problēmām, ar ko saskaras pasaule, ir
nabadzības izskaušana un uzplaukuma un labklājības
ilgtspējības nodrošināšana. Aptuveni 1,3 miljardi
iedzīvotāju joprojām dzīvo galējā ienākumu
nabadzībā, un daudzu citu cilvēku attīstības
vajadzības joprojām netiek apmierinātas. Divas trešdaļas
dabas sniegto pakalpojumu, tostarp auglīga zeme, tīrs ūdens un
gaiss, samazinās, bet klimata pārmaiņas un bioloģiskās
daudzveidības izzušana ir tuvu tām robežām, kuras
pārsniedzot, tiek atstātas neatgriezeniskas sekas uz sabiedrību
un vidi. Šīs problēmas ir universālas un
savstarpēji saistītas, un tās ir jārisina visām
valstīm kopā. Ar problēmu atsevišķu risināšanu
nepietiek – ir vajadzīgs vienots politikas satvars. Šāds visaptverošs
politikas satvars ir nepieciešams, lai iezīmētu ceļu no
nabadzības uz uzplaukumu un labklājību visiem
iedzīvotājiem un visām valstīm, progresu saglabājot
planētas iespēju ietvaros. Tam vajadzētu arī būt cieši
saistītam ar jautājumiem, kas saistīti ar pārvaldību,
cilvēktiesībām un miera un drošības jautājumiem, kas
ir progresu sekmējoši nosacījumi. Tiek lēsts, ka 1,5 miljardi
iedzīvotāju dzīvo valstīs, kurās pastāv
vērā ņemami politiski konflikti, bruņota vardarbība,
nedrošība vai nestabilitāte. 2013. gada rudenī ANO
īpašā pasākumā tiks izvērtēti ieguldītie
centieni sasniegt Tūkstošgades attīstības mērķus
(TAM), apspriesti veidi, kā līdz 2015. gadam paātrināt
progresu, un sākta viedokļu apmaiņa par to, kas varētu
sekot pēc TAM mērķa gada – 2015. gada. Turklāt „Rio+20”
konferences laikā 2012. gada jūnijā uzņemtās
saistības ir jāīsteno, tostarp ar pasākumiem, kas veicina
iekļaujošu „zaļu” ekonomiku. Būs nepieciešams arī
turpināt pilnveidot šo progresu, izmantojot Atklāto darba grupu, kas
tika nodibināta Riodežaneiro. Visi minētie ieguldījumi palīdzēs
izstrādāt visaptverošu satvaru laikposmam pēc 2015. gada. Šajā paziņojumā ierosināta
kopīga ES pieeja šiem jautājumiem. Lai to panāktu, tajā
vispirms ir noteiktas galvenās globālās problēmas un
iespējas. Pēc tam uzmanība tiek pievērsta tam, lai novērtētu
pasaules nabadzības izskaušanas programmas sekmes un ar TAM saistīto
pieredzi, kā arī izklāstīti daži galvenie soļi
ceļā uz ilgtspējīgu attīstību, par ko
vienošanās tika panākta „Rio+20” konferencē, un aprakstītas
galvenās darbības. Pēc tam paziņojumā aprakstītas
topošā satvara problēmas un elementi, ko var secināt no TAM
īstenošanas pieredzes un darba, kas izriet no „Rio+20” konferences, jo
īpaši, Ilgtspējīgas attīstības mērķu (IAM)
izstrāde, un norādīts, kā tos var apvienot ar
attiecīgajiem ANO procesiem. Pamatojoties uz šiem apsvērumiem,
paziņojumā ierosināti principi visaptverošam satvaram laikposmam
pēc 2015. gada, kas nodrošinātu saskaņotu un vispusīgu
reakciju uz vispārējām problēmām – nabadzības
izskaušanu un ilgtspējīgu attīstību tās trīs aspektos,
tādējādi līdz 2030. gadam nodrošinot cilvēka
cienīgu dzīvi visiem. 2. Jauns globālais
konteksts, jaunas problēmas, jaunas iespējas Pasaulē pēdējos gados ir
notikušas milzīgas pārmaiņas, tostarp nozīmīgas
pārbīdes pasaules ekonomiskajā un politiskajā
līdzsvarā, palielinājusies globālā tirdzniecība,
klimata pārmaiņas un dabas resursu izsmelšana,
tehnoloģiskās pārmaiņas, notikušas ekonomikas un finanšu
krīzes, pieaudzis pārtikas patēriņš un cenu
nestabilitāte, kā arī palielinājies enerģijas
patēriņš, iedzīvotāju skaita pārmaiņas un
migrācija, vardarbība un bruņoti konflikti, dabas un
cilvēka izraisītas katastrofas, un augusi nevienlīdzība.
Pasaules arēnā ir radušies jauni dalībnieki, tostarp
privātā sektora un citi nevalstiskā sektora dalībnieki. Lai gan attīstītās un
jaunietekmes ekonomikas valstis rada lielāko daļu pasaules IKP,
pēdējās minētās tagad ir kļuvušas par pasaules
izaugsmes galveno virzītājspēku, un tām jau ir ievērojama
ietekme uz pasaules ekonomiku. Tendences liecina, ka līdzsvars mainīsies
vēl vairāk; līdz 2025. gadam pasaules ekonomikas izaugsmei
vajadzētu galvenokārt veidoties jaunietekmes ekonomikas valstīs,
un paredzams, ka sešas valstis kopīgi radīs vairāk nekā
pusi no visas globālās izaugsmes. Bezdarbs joprojām ir pasaules mēroga
problēma. Apmēram 200 miljoni iedzīvotāju ir bez
darba, no tiem 75 miljoni ir jaunieši. Sieviešu līdzdalības
līmenis darba tirgū bieži saglabājas zems, bet sociālie
pakalpojumi joprojām ir ierobežoti. Turklāt aptuveni 621 miljons
jauniešu visā pasaulē neapmeklē skolu vai mācības, ir
bez darba un nemeklē darbu, riskējot tikt pastāvīgi
atstumti no darba tirgus. Daudzās valstīs problēmas rada
nedeklarēts darbs un pienācīgas kvalitātes darba pamats,
tostarp tiesības darbavietā un sociālais dialogs. Vairums nabadzīgo
iedzīvotāju jaunattīstības valstīs ir
iesaistījušies maza mēroga lauksaimniecībā vai ir
pašnodarbinātas personas. Daudzi nabadzīgie iedzīvotāji
šajās valstīs ir nodarbināti nedrošos apstākļos, un
viņu pamattiesības netiek aizsargātas. Tikai 20 % no pasaules
iedzīvotājiem ir pieeja adekvātai sociālajai
aizsardzībai. Tajā pašā laikā
nevienlīdzība valstīs ir palielinājusies gandrīz
visā pasaulē. Vairums nabadzīgo iedzīvotāju
mūsdienās dzīvo vidēju ienākumu grupas valstīs,
neraugoties uz šo valstu ātro izaugsmi. Viena no
būtiskākajām problēmām šādās valstīs,
šķiet, ir panākt nabadzības izskaušanu. Tomēr ilgāka
termiņa prognozes liecina, ka līdz 2050. gadam nabadzība
atkal varētu koncentrēties trūcīgākajās un
nestabilākajās valstīs. Vairāk nekā 1,5 miljardi
iedzīvotāju dzīvo vardarbīgu konfliktu skartās
valstīs. Vardarbība iznīcina cilvēku dzīvi un iztikas
līdzekļus un bieži skar sievietes un cilvēkus, kuri atrodas
nelabvēlīgā situācijā, piemēram, bērnus un
cilvēkus ar invaliditāti. Plaisa starp nestabilām,
vardarbības skartām valstīm un citām
jaunattīstības valstīm paplašinās. 2011. gada
aprīlī neviena nestabila vai konfliktu skarta valsts ar zemiem
ienākumiem nebija sasniegusi nevienu Tūkstošgades
attīstības mērķi, un paredzams, ka ļoti maz valstu
sasniegs kādu no šiem mērķiem līdz 2015. gadam. Slikta
pārvaldība, tostarp demokrātijas, tiesiskuma trūkums un
cilvēktiesību neievērošana, patlaban kavē centienus
panākt nabadzības izskaušanu un ilgtspējīgu
attīstību. Turklāt ir pārliecinoši
zinātniski pierādījumi un vienprātība par to, ka dabas
resursu neilgtspējīga izmantošana ir viens no lielākajiem
ilgtermiņa draudiem cilvēcei. Vides degradācijas un klimata
pārmaiņu sekas jau ir jūtamas un draud sagraut lielu daļu
progresa, kas gūts nabadzības izskaušanā; šādus draudus
rada arī dabas katastrofas. Mums nav izdevies saglabāt
temperatūras paaugstināšanos, nepārsniedzot
pirmsrūpniecības laikmeta temperatūru par 2°C – slieksni, kuru
pārsniedzot, pastāv ievērojami lielāks risks, ka tiks
katastrofiski ietekmēti dabas resursi, apdraudot lauksaimniecību,
pārtikas un ūdens krājumus un pēdējo gadu
panākumus attīstības jomā. Pasaules līmenī
pielāgošanās un ietekmes mazināšana, tostarp samazinot siltumnīcefekta
gāzu emisijas, būs galvenā problēma. Jau šodien klimata pārmaiņas, dabas
resursu izsmelšana un ekosistēmu degradācija ievērojami
ietekmē iztikas līdzekļus, jo, piemēram, palielinās
dabas katastrofu skaits un intensitāte un tiek izsmelts dabas
kapitāls un noplicināta infrastruktūra. Kopš 1992. gada
dabas katastrofas ir radījušas zaudējumus 750 miljardu euro
apmērā un tajās gājuši bojā 1,3 miljoni
iedzīvotāju. Pašreizējās ekonomiskās
attīstības neilgtspējīgu modeļu ietekmi joprojām
ļoti lielā mērā nosaka attīstītās valstis un
arvien vairāk jaunietekmes ekonomikas valstis, bet
nabadzīgākās valstis tikmēr tiek nesamērīgi
ietekmētas, un tām ir vismazāk resursu, lai novērstu
negatīvās sekas[1].
Šīs valstis bieži vien ir sevišķi atkarīgas no dabas resursiem,
jo īpaši tādās nozarēs kā lauksaimniecība,
mežsaimniecība, enerģētika un tūrisms, kas pasliktina šo
valstu neaizsargātību pret degradāciju un noplicināšanos. Attīstība un izaugsme veicina ne tikai cilvēku
uzplaukumu un labklājību, bet arī sekmē tādas vides
problēmas kā resursu izsmelšana un piesārņojums, kas,
visticamāk, laika gaitā vēl vairāk saasināsies. Šo
negatīvo ietekmi galvenokārt nosaka 5,7 miljardi
iedzīvotāju, kas nedzīvo galējā ienākumu
nabadzībā, kā rezultātā ievērojami
palielinās pasaules pieprasījums un patēriņš, radot papildu
spiedienu uz dabas resursiem. Tāpēc vitāli svarīga ir
virzība uz iekļaujošu „zaļu” ekonomiku, izmantojot
ilgtspējīgus patēriņa un ražošanas modeļus un resursu
efektivitāti, tostarp, jo īpaši, zema emisiju līmeņa
energosistēmas. Lai apmierinātu pieaugošo
pieprasījumu, tiek lēsts, ka pasaules lauksaimniecības ražošana 2050. gadā
būs jāpalielina par 60 %, salīdzinot ar 2005. gada
līmeni, izdarot arvien lielāku spiedienu uz jau pašreiz
nepietiekamajiem dabas resursiem, jo īpaši zemi, mežiem, ūdeni un
okeāniem. Vienlaikus vērojamas pazīmes, ka gandrīz puse no
pasaules pārtikas produkcijas tiek izšķērdēta. Ņemot
vērā urbanizāciju un iedzīvotāju skaita pieaugumu,
tiek prognozēts, ka ūdens izmantošana līdz 2025. gadam
palielināsies par 50 %, un līdz tam laikam aptuveni 5,5 miljardi
iedzīvotāju – divas trešdaļas no prognozētā pasaules
iedzīvotāju skaita – dzīvos apvidos, kuros ūdens
nepietiekamība ir vidēja vai smaga. Raugoties nākotnē, šīs
problēmas jāskata saistībā ar demogrāfiskajām
tendencēm: tiek prognozēts, ka pasaules iedzīvotāju skaits
līdz 2050. gadam sasniegs vairāk nekā 9 miljardus, bet
iedzīvotāju skaits Subsahāras Āfrikā pieaugs
vairāk nekā divkārt. Āfrikā un Āzijā
kopā līdz 2050. gadam būs gandrīz 80 % pasaules
iedzīvotāju. Paredzams, ka pasaules iedzīvotāju
vidējā vecuma palielināšanās visvairāk skars
jaunattīstības valstis, ietekmējot veselības aprūpes
pakalpojumus un pensijas, kā arī nodokļu ieņēmumus. Tieši šādā kontekstā notiek
„Rio+20” konferences pēcpasākumi un TAM pārskatīšanas
īpašais pasākums. Mums jāpatur prātā, ka
problēmas ir savstarpēji saistītas un tām nepieciešama
saskaņota un visaptveroša atbilde, kas atbalsta arī citus
starptautiskos procesus, piemēram, klimata un bioloģiskās
daudzveidības sarunas. 3. TAM un „Rio+20” konferences
sasniegumu pilnveidošana 3.1. TAM sasniegumu
izvērtēšana ES joprojām ir apņēmusies
darīt visu iespējamo, lai palīdzētu līdz 2015. gadam
sasniegt Tūkstošgades attīstības mērķus
saskaņā ar tās politisko regulējumu, kā
izklāstīts Pārmaiņu programmā[2] un
Eiropas Konsensā attīstības jomā[3]. TAM iemieso būtisku pasaules mēroga
vienošanos izskaust nabadzību un veicināt iedzīvotāju
attīstību. Pēdējo desmit gadu laikā tie ir
izrādījušies vērtīgs instruments, lai palielinātu sabiedrības
informētību, palielinātu politisko gribu un mobilizētu
resursus nabadzības izskaušanai. Ir panākts ievērojams progress.
·
Saskaņā ar Pasaules bankas
informāciju to iedzīvotāju īpatsvars, kuri iztiek ar
mazāk nekā 1,25 ASV dolāriem dienā (2005. gada
cenas), samazinājās no 43 % 1990. gadā līdz 22 %
2008. gadā. Iespējams, ka mērķis uz pusi
samazināt to cilvēku īpatsvaru, kuri dzīvo galējā
nabadzībā, tika sasniegts 2010. gadā. ·
Mērķis – uz pusi samazināt to
iedzīvotāju īpatsvaru, kuriem nav pieejams drošs dzeramais
ūdens, – pasaules mērogā tika sasniegts 2010. gadā;
laikposmā no 1990. līdz 2010. gadam vairāk nekā divi
miljardi iedzīvotāju saņēma pieeju šādam ūdenim. ·
Pasaulē pamatskolas skolēnu skaits ir
palielinājies līdz vidēji 89 %, un, ļoti
iespējams, meitenes tagad ir reģistrētas gandrīz tikpat
lielā skaitā kā zēni. ·
Bērnu risks nomirt no slimībām vai
uztura nepietiekamības ir ievērojami mazākas. ·
Pasaulē inficēšanās ar HIV turpina
samazināties un pieeja antiretrovirālām zālēm ir
ievērojami paplašinājusies. Globālā partnerība
attīstības jomā ir papildinājusi valstu centienus TAM sasniegšanā.
Kopš 2000. gada ikgadējā globālā oficiālā
attīstības palīdzība (OAP) ir pieaugusi par gandrīz 70 %,
sasniedzot 96 miljardus euro, un OAP daļa, kas nonāk
vismazāk attīstītajās valstīs (VAV), ir pieaugusi
vairāk nekā divas reizes. ES un tās dalībvalstis kopā
ir lielākās palīdzības sniedzējas, ik gadu nodrošinot
oficiālo attīstības palīdzību 53 miljardu euro
apmērā (2011. gads) jeb vairāk nekā pusi no pasaules
OAP. Līdztekus atbalsta un attīstības efektivitātes
principu un mērķu īstenošana ir veicinājusi lielāku
OAP ietekmi. Tirdzniecības fenomenālā izaugsme ir bijusi
nozīmīgs progresa faktors: laikposmā no 2000. līdz 2009. gadam
jaunattīstības valstu eksports pieauga par 80 %
salīdzinājumā ar 40 % pasaulē kopumā. ES ir
jaunattīstības valstu lielākā tirdzniecības partnere,
un tai ir bijusi vadošā loma, piešķirot beznodokļu un bezkvotu
pieeju visiem vismazāk attīstīto valstu produktiem
iniciatīvas „Viss, izņemot ieročus” ietvaros. Turklāt ES
finansēta pētniecība, piemēram, ar Eiropas un
jaunattīstības valstu partnerības klīnisko
pētījumu jomā starpniecību, ir arī
palīdzējusi sasniegt TAM. Tomēr TAM sasniegšanā turpina
pastāvēt problēmas, un Subsahāras Āfrika jo īpaši
atpaliek. Pasaulē 1,3 miljardi iedzīvotāju joprojām
dzīvo galējā ienākumu nabadzībā. Vairāk
nekā 850 miljoniem cilvēku nav pietiekama uztura. Aptuveni 61 miljons
bērnu joprojām neapmeklē skolu. Sievietes joprojām tiek
diskriminētas un saskaras ar nopietniem veselības
apdraudējumiem, jo īpaši attiecībā uz māšu
veselību un sieviešu seksuālo un reproduktīvo veselību un
tiesībām. Vardarbība skar vienu trešdaļu visu sieviešu
viņu dzīves laikā un kavē centienus sasniegt jebkuru TAM.
Aptuveni 2,5 miljardiem iedzīvotāju nav pieejamas
pienācīgas sanitārās labierīcības, un 780 miljoniem
iedzīvotāju joprojām nav pieejams tīrs un drošs dzeramais
ūdens. 7 miljoniem iedzīvotāju, kuri ir inficēti ar
HIV/AIDS, joprojām nav pieejama ārstēšana. Pasaule joprojām
tālu atpaliek no mērķa – panākt pilnīgu un
produktīvu nodarbinātību un pienācīgu darbu visiem.
Tikai 20 % pasaules iedzīvotāju ir pieeja adekvātai
sociālajai aizsardzībai. Zemes ierobežoto resursu
neilgtspējīga izmantošana un apsaimniekošana apdraud nākamo
paaudžu dzīvi un labklājību. Turklāt panākumi ir
nevienmērīgi sadalīti ne tikai valstu starpā – izteikts
progresa trūkums TAM sasniegšanā jo īpaši vērojams
nestabilās un konfliktu skartās valstīs –, bet arī valstu iekšienē,
tostarp tajās valstīs, kurām jau ir līdzekļi, lai
saviem iedzīvotājiem nodrošinātu labāku dzīvi un
nākotni. Tomēr vispārējā aina, jo īpaši,
ņemot vērā tehnoloģiju attīstību un ekonomisko
progresu, ko panākušas daudzas jaunietekmes valstis un
jaunattīstības valstis kopš TAM izstrādes, liecina, ka
nabadzības likvidēšana, nevis tikai samazināšana, vienas
paaudzes laikā ir sasniedzama. 3.2. Galvenie „Rio+20” konferences
rezultāti un saistības „Rio+20” konferencē tika
apstiprināts kopējs globāls redzējums ekonomiskā,
sociālā un vides ziņā ilgtspējīgai planētas
nākotnei un mūsdienu un nākotnes paaudzēm, kā arī
uzsvērts, ka joprojām ir jārisina daudzas problēmas. „Rio+20”
konferencē tika atzīta „zaļā” ekonomika
ilgtspējīgas attīstības un nabadzības izskaušanas
kontekstā kā nozīmīgs paņēmiens
ilgtspējīgas attīstības nodrošināšanai, tika
uzsākts process, lai izstrādātu vispārējus
ilgtspējīgas attīstības mērķus (IAM), un tika
panākta vienošanās veikt pasākumus ilgtspējīgas
attīstības labā. Šie pasākumi arī palīdzēs
IAM izstrādes procesā un ilgākā termiņā arī
sekmēs to īstenošanu. „Rio+20” konferencē tika arī
panākta vienošanās reformēt ilgtspējīgas
attīstības institucionālo sistēmu, ieviest struktūru,
kas var īstenot konferences pēcpasākumus un turpināt darbu
pie īstenošanas līdzekļiem. Ir svarīgi, lai ES tagad bez
kavēšanās īstenotu saistības, ko tā
uzņēmās Riodežaneiro, aktīvi iesaistītos šajos procesos
un veiktu vajadzīgos pasākumus gan ES iekšienē, gan
starptautiskā līmenī. 3.3. Īstenošana:
pasākumi ES un starptautiskā līmenī ES turpinās īstenot
ilgtspējīgas attīstības mērķi, tostarp
īstenojot „Rio+20” konferences saistības ar vairāku
vispārēju politikas virzienu palīdzību,
konkrētāk, ar tās vispārējās
stratēģijas gudrai, iekļaujošai un ilgtspējīgai
izaugsmei – „Eiropa 2020” – palīdzību. Tas cita starpā aptver
resursu efektīvu izmantošanu, ekonomiku ar zemu oglekļa dioksīda
emisiju līmeni, pētniecību un inovāciju,
nodarbinātību, sociālo integrāciju un jaunatni.
Stratēģijas „Eiropa 2020” īstenošanai un regulārai
pārskatīšanai, kuras pamatā ir integrējoša pieeja, kas tika
aizsākta ar ES Ilgtspējīgas attīstības
stratēģiju, vajadzētu sekmēt ilgtspējīgas
attīstības trīs aspektu lielāku saskanību un
integrētību ES politikas virzienos kopumā.
Ilgtspējīgas attīstības mērķi tiks sagatavoti
īstenošanai, izmantojot virkni galveno politikas virzienu, kas patlaban
tiek izstrādāti, tostarp kopējās lauksaimniecības
politikas un kopējās zivsaimniecības politikas reformu,
gaidāmo Septīto vides rīcības programmu, Inovācijas
Savienību, „Apvārsnis 2020” un Sociālo ieguldījumu paketi. ES ir konsekventi nodrošinājusi
attīstības sadarbību, lai palīdzētu pilnībā
īstenot Tūkstošgades attīstības mērķus. Ar
tās ārējo darbību un it īpaši Pārmaiņu
programmas īstenošanu ES turpinās veicināt progresu
Tūkstošgades attīstības mērķu un
ilgtspējīgas attīstības sasniegšanā
jaunattīstības valstīs, sevišķu uzmanību
pievēršot vismazāk attīstītajām valstīm un
tām valstīm, kuru vajadzības ir vislielākās.
Vienlaikus ir jāveic virkne pasākumu, lai sekmētu „Rio+20”
konferences saistību īstenošanu. Galvenās pašreizējās ES
darbības, lai īstenotu „Rio+20” konferences saistības, ir
apkopotas I pielikumā. 3.4. Ilgtspējīgas
attīstības institucionālā sistēma un īstenošanas
līdzekļi „Rio+20”
konferencē tika aizsākts process, lai stiprinātu
ilgtspējīgas attīstības institucionālo sistēmu,
tostarp, lai nostiprinātu ANO Ģenerālās Asamblejas (ANO
ĢA) un ECOSOC lomu. Nozīmīgs lēmums bija izveidot
Augsta līmeņa politisku forumu (ALPF) ilgtspējīgas
attīstības jautājumos, kas aizstās ANO
Ilgtspējīgas attīstības komisiju. ALPF uzraudzīs un
pārskatīs progresu „Rio+20” konferences rezultātu
īstenošanā, un tas ir arī pilnvarots stiprināt
zinātnes un politikas saskarni, kas būs izšķiroši svarīga
ilgtspējīgas attīstības mērķu
īstenošanā. Tam vajadzētu būt tieši saistītam ar ECOSOC,
kas patlaban tiek reformēts, un regulāros intervālos darboties
augstākā politiskajā līmenī (ANO ĢA). Šīs
saiknes nodrošina iespēju uzlabot saskaņotību ar patlaban
notiekošo darbu pie TAM pārskatīšanas un diskusijām par
attīstību pēc 2015. gada. Vēl viens
nozīmīgs „Rio+20” konferences rezultāts bija lēmums
stiprināt un atjaunināt ANO Vides programmu (UNEP) un jo
īpaši lēmums par vispārēju līdzdalību tās
padomē. Tas tagad ir apstiprināts ar lēmumu par jaunu
institucionālo kārtību ANO Vides programmai tās
nesenajā padomes sanāksmē. Lēmums izveidot ANO Vides
asambleju ir svarīgs solis uz priekšu, kas atbilst ES mērķim
ilgtermiņā pārveidot to par ANO aģentūru. ES
uzņemsies aktīvu lomu šīs pārskatītās
institucionālās sistēmas īstenošanā. ES atbilstošas līdzdalības
nodrošināšana gan ALPF, gan reformētajā UNEP, būs
prioritāte. „Rio+20”
konferencē tika nolemts arī sekmēt tīras un videi
labvēlīgas tehnoloģijas un izveidot starpvaldību ekspertu
komiteju, lai sagatavotu risinājumus ilgtspējīgas
attīstības finansēšanas stratēģijai. Komitejai ir
jānodrošina saskaņotība un koordinācija un
jāizvairās no centienu dublēšanās attiecībā uz
attīstības procesa finansējumu. ES iesaistīties šajā
procesā saskaņā ar vispārējo pieeju finansēšanai
un citiem īstenošanas līdzekļiem, kā norādīts
turpmāk tekstā. 3.5. Sabiedriskā apspriešana Komisija ir
rīkojusi vairākas sabiedriskās apspriešanas un dialogus par
nabadzības izskaušanas un ilgtspējīgas attīstības
nākotnes perspektīvām. Šīs apspriešanās ir
palīdzējušas izstrādāt vairākus aspektus priekšlikumos,
kas ietverti šajā paziņojumā. Šo apspriešanos pārskats ir
izklāstīts II pielikumā. Komisija turpinās aktīvu
dialogu par visiem šiem jautājumiem ar visām
ieinteresētajām personām un pilsonisko sabiedrību. 4. Ilgtspējīgas
attīstības un nabadzības izskaušanas integrēšana
visaptverošā satvarā laikposmam pēc 2015. gada Starptautiskā līmenī un ANO
liela daļa darba nabadzības izskaušanas un ilgtspējīgas
attīstības jomā ir veikta atsevišķos virzienos dažādu
kopienu ietvaros – viens virziens izriet no Tūkstošgades deklarācijas,
bet otrs virziens – no vairākām ANO augstākā
līmeņa sanāksmēm ilgtspējīgas
attīstības jautājumā. Patiesībā šiem diviem
virzieniem vienmēr ir bijuši kopīgi elementi; piemēram, TAM
pievēršas vides jautājumiem ar Tūkstošgades attīstības
7. mērķa palīdzību, un nabadzības izskaušana
vienmēr ir bijis prioritārs mērķis ilgtspējīgas
attīstības jomā. Lai efektīvi risinātu
nabadzības izskaušanas un ilgtspējīgas attīstības
problēmas kā nozīmīgu un savstarpēji saistītu
pasaules mēroga problēmu, Tūkstošgades attīstības
mērķu pārskatīšana un darbs pie ilgtspējīgas
attīstības mērķu izstrādāšanas ir jāapvieno,
veidojot vienotu visaptverošu satvaru ar kopējām
prioritārām problēmām un mērķiem tā, lai
līdz 2030. gadam visiem iedzīvotājiem nodrošinātu
cilvēka cienīgu dzīvi un pasaulē nodrošinātu
ilgtspējīgu attīstību pēc šā gada. 2013. gada rudenī ANO
īpašā pasākumā tiks izvērtēti ieguldītie
centieni sasniegt Tūkstošgades attīstības mērķus
(TAM), apspriesti veidi, kā līdz 2015. gadam paātrināt
progresu, un veikta viedokļu apmaiņa par to, kas varētu sekot
pēc TAM mērķa gada – 2015. gada. Augsta līmeņa
politiskā foruma, kuru izveidoja „Rio+20” konferencē, pirmā
sanāksme 2013. gada septembrī turklāt tiks aplūkoti
pēcpasākumi saistībām, kas tika pieņemtas 2012. gada
jūnijā „Rio+20” konferencē. Būs nepieciešams arī
panākt lielāku progresu saistībā ar Atklāto darba
grupu ilgtspējīgas attīstības mērķu (IAM)
jautājumos, kuri tika noteikti Riodežaneiro. Visi minētie
ieguldījumi nodrošinās pamatu vienošanās panākšanai par
visaptverošu satvaru laikposmam pēc 2015. gada. Lai sīkāk pārdomātu
mērķus, ES turpinās atklātu dialogu ar visām
attiecīgajām ieinteresētajām personām. Tas sekmēs
aktīvu ES līdzdalību Atklātās darba grupas darbā
ilgtspējīgas attīstības mērķu jautājumos,
kura sniegs rīcības ieteikumus ANO Ģenerālajai Asamblejai. Šajā iedaļā aprakstīta TAM
pārskatīšanā gūtā pieredze un darbs pie IAM
izstrādes, kā arī to prioritāro elementu veidi, kas izriet
no iepriekšminētās pieredzes un mērķu izstrādes. Tad
tajā īsi praktiskā izteiksmē norādīts tas,
kā tos var apvienot attiecīgo ANO procesu ietvaros. Pēc tam,
pamatojoties uz minēto, nobeiguma iedaļā ir apkopoti daži no
visaptverošā satvara galvenajiem principiem. 4.1. Visaptverošā satvara
prioritārie elementi Pamatojoties uz TAM īstenošanas pieredzi un darbu, kas izriet no
„Rio+20” konferences ilgtspējīgas attīstības jomā, un
ņemot vērā pašreizējās tendences, ES uzskata, ka
saistībā ar visaptverošo satvaru laikposmam pēc 2015. gada
var konstatēt vairākas problēmas. Pastāv būtiska saistība starp globālo vides
ilgtspējību un nabadzības izskaušanu. Nebūs iespējams
izskaust nabadzību un nodrošināt cilvēka cienīgu dzīvi
visiem, vienlaikus nepievēršoties globālajai vides
ilgtspējībai, un otrādi. Klimata pārmaiņas, dabas
katastrofas, bioloģiskās daudzveidības izzušana un okeānu,
saldūdens avotu, zemes un augsnes resursu degradācija īpaši
nelabvēlīgi ietekmē pasaules nabadzīgākos
iedzīvotājus. Lai varētu reaģēt uz šīm
problēmām, visaptverošajam satvaram ir jādarbojas kā labas
pārvaldības, pārredzamības, sociālās
kohēzijas un sieviešu iespēju nodrošināšanas katalizatoram
visās valstīs un starptautiskā līmenī, jo visi šie
elementi ir vitāli svarīgi ilgtspējīgai
attīstībai un nabadzības izskaušanai. Saskaņā ar „Rio+20” konferences
nobeiguma dokumentā panākto vienošanos ilgtspējīgas
attīstības mērķiem (IAM) vajadzētu būt
vispārēji piemērojamiem visām valstīm, vienlaikus
ņemot vērā dažādu valstu faktisko situāciju,
kapacitāti un attīstības līmeni un ievērojot valstu
politiku un prioritātes, tiem būtu jāiekļauj
ilgtspējīgas attīstības trīs aspekti un
jābūt orientētiem uz rīcību, kodolīgiem un
ierobežotā skaitā. ES priekšlikumi, kas tika ierosināti „Rio+20”
konferences sagatavošanas gaitā, norādīja, ka mērķiem
ir jāpievēršas arī tiem resursiem, kas pārstāv
sabiedrisko labumu un pamata "dzīves pīlārus",
piemēram, enerģijas, ūdens resursi, nodrošinājums ar
pārtiku, okeāni, ilgtspējīgs patēriņš un
ražošana, kā arī sociālā iekļaušana un
pienācīgs darbs. Tajā pašā laikā mērķiem
vajadzētu būt arī saskaņā ar pašreizējiem
starptautiskajiem nolīgumiem, piemēram, mērķiem klimata
pārmaiņu un bioloģiskās daudzveidības jomā,
kā arī sociālās aizsardzības minimālajiem
līmeņiem. Tiem vajadzētu pievērsties
ilgtspējīgas attīstības trīs galvenajiem
mērķiem: nabadzības izskaušanai, neilgtspējīga
patēriņa un ražošanas modeļu maiņai un ekonomiskās un
sociālās attīstības dabas resursu bāzes
aizsardzībai un pārvaldībai. Laikposma pēc 2015. gada
mērķiem būtu jāaptver nākotne un jātiecas noteikt
virzītājspēkus ilgtspējīgas nākotnes
sasniegšanai: ar kopīgu redzējumu 2050. gadam konkrēti
mērķi būtu jānosaka laikposmam līdz 2030. gadam. Ņemot vērā, ka satvara vispārējiem
mērķiem vajadzētu būt gan nabadzības izskaušanai, gan
ilgtspējīgai attīstībai, prioritārajiem uzdevumiem
jāpievēršas abām perspektīvām, ņemot
vērā iepriekš minēto. Pamatojoties uz šādiem
apsvērumiem, satvaru varētu veidot, balstoties uz vairākiem
galvenajiem elementiem: pamata dzīves līmeņa nodrošināšanu;
iekļaujošas un ilgtspējīgas izaugsmes
virzītājspēku sekmēšanu, kā arī dabas resursu
ilgtspējīgas pārvaldības nodrošināšanu; vienlaikus
sekmējot vienlīdzību, taisnīgumu un tiesiskumu; kā
arī mieru un drošību. Turklāt, lai gan planētas vides
iespēju problēmas risināšanai būs vajadzīga
integrēta rīcība, kas ietekmēs visus šos elementus un
būs jāaplūko dažos no tiem, problēmas risināšanai
būs nepieciešama arī konkrēta rīcība pati par sevi.
Tāpēc to var uzskatīt arī par papildu pārnozaru
sastāvdaļu integrētā, visaptverošā satvarā
laikposmam pēc 2015. gada. 4.1.1. Pamata dzīves
līmenis TAM ir nodrošinājuši satvaru cilvēces attīstībai,
nosakot tādus mērķus kā minimālie ienākumi,
pasargātība no bada, pilnīga un produktīva
nodarbinātība un pienācīgs darbs visiem, pieeja
pamatizglītībai, veselības pamataprūpei, piekļuve
ūdenim un kanalizācijai, t.i., visiem cilvēka cienīgas
dzīves pamatelementiem. Mums ir jāpabeidz iesāktais darbs
pie pašreizējiem TAM, novēršot nepilnības un izdarot
secinājumus. Piemēram, mums ir jārisina plašākas
problēmas izglītības un veselības jomā un jāiekļauj
sociālā aizsardzība. Kopējās vidējās
vērtības ir noslēpušas valstu nevienlīdzību, ko
izraisa galēja nabadzība, ģeogrāfiskā atrašanās
vieta vai marginalizācija. Mums ir jāatkāpjas no tīri
kvantitatīviem mērķiem, lai pievērstos kvalitātei,
piemēram, izglītības un veselības jomā.
Vēlākais 2030. gadā ir jānodrošina minimālais
dzīves līmenis, zemāk par kuru neviens vīrietis, sieviete
vai bērns nedrīkstētu nonākt – standarti, saskaņā
ar kuriem ikvienam iedzīvotājam vajadzētu spēt prasīt
savas valdības atbildību. Mums jācenšas dot iespējas
iedzīvotājiem pašiem izkļūt no nabadzības
Mērķi, kas stimulē rīcību, lai nodrošinātu
galvenos standartus izglītības, uztura, tīra ūdens un gaisa
jomā, palīdzēs izskaust badu un uzlabot pārtikas
nodrošinātību, veselību un labklājību.
Mērķiem arī vajadzētu stimulēt rīcību, lai
nodrošinātu produktīvu nodarbinātību un pienācīgu
darbu visiem iedzīvotājiem, tostarp jauniešiem, sievietēm un
personām ar invaliditāti, atkarībā no valstu
attīstības līmeņa. Atšķirībā
no pastāvošajiem TAM šie mērķi būtu jāpiemēro
katrai valstij, un tie nedrīkstētu būt tikai vispārēji
mērķi bez individuāliem valsts pienākumiem. Katrai valstij
ir pienākums nodrošināt virzību uz starptautiski saskaņotu
mērķu sasniegšanu. 4.1.2. Iekļaujošas un
ilgtspējīgas izaugsmes virzītājspēki Komisijas rīkotā sabiedriskā apspriešana, kā arī
to valstu pieredze, kurām ir izdevies pašām izkļūt no
nabadzības, liecina par to, cik svarīga loma ir galvenajiem
iekļaujošas un ilgtspējīgas izaugsmes
virzītājspēkiem, jo īpaši būtisku cilvēka
attīstības pakalpojumu nodrošināšanā un izaugsmes un
pienācīgu darbavietu radīšanā. Visām valstīm
visos attīstības posmos būtu jācenšas veikt
strukturālo pārveidi, lai varētu veidot tirgum
labvēlīgu, atvērtu tautsaimniecību, kas veicina
iekļaujošu un ilgtspējīgu izaugsmi, uzlabo ražošanas
kapacitāti un sekmē privātā sektora attīstību,
ieguldījumus un labklājības veidošanos, veicina pāreju uz
iekļaujošu „zaļo” ekonomiku un nodrošina, ka ieguvumi ir plaši
pieejami. Mērķi palīdzētu stimulēt iespējas
veidot iekļaujošāku un ilgtspējīgāku izaugsmi, ko
pamato rādītāji, kas nav saistīti tikai ar IKP. Daudzas
valstis varētu tos izmantot, lai koncentrētos uz sociālo
kohēziju, kā arī ilgtspējīgāku
lauksaimniecību, zivsaimniecību un akvakultūru, lai nodrošinātu
labāku uzturu, novērstu ūdens resursu trūkumu un
nepieļautu pārtikas nelietderīgu izmantošanu. Citi varētu
palīdzēt panākt resursu izmantošanas ziņā
efektīvu ražošanu, kurā tiek taupīts ūdens, samazināti
un pārstrādāti atkritumi. Mērķis – virzīties uz
ilgtspējīgām, izturētspējīgām
pilsētām – panāktu uzlabojumus attiecībā uz gaisa
kvalitāti, ūdens resursiem, enerģētiku, pieejamu
infrastruktūru, mājokļiem un transportu, kā
rezultātā tiktu rasti risinājumi, kas veido saikni ar
nodarbinātību, veselību, ekonomikas attīstību un
attiecas uz pielāgošanos klimata pārmaiņām un katastrofu
novēršanu un sagatavotību tām. Citi nozīmīgi
virzītājspēki ietver ilgtspējīgu enerģētiku,
zinātni un tehnoloģiju, telekomunikāciju pakalpojumus, finanšu
pakalpojumus un infrastruktūru, piemēram, pieejas atvieglošanu
tirgiem, kā arī migrāciju un mobilitāti. Visiem šiem
aspektiem ir nepieciešama labvēlīga un stabila vide, lai varētu
plaukt uzņēmējdarbība, inovācija un produktīva
nodarbinātība. Lai gan ekonomikas pārveide ir nepieciešama, tā ir arī
milzīga problēma: būs vajadzīgi jauni ieguldījumi
miljardu apmērā[4].
Tomēr pieredze valstīs, kuras ir guvušas milzīgus panākumus
šo pakalpojumu sniegšanā saviem iedzīvotājiem, un nesenās
globālās iniciatīvas, piemēram, „Ilgtspējīga
enerģija visiem” un „Uztura uzlabošana”, ir pierādījušas, ka
šāda pieeja var sniegt daudzsološus rezultātus, sekmējot strauju
izaugsmi un ieguldījumus. 4.1.3. Dabas resursu
ilgtspējīga pārvaldība Dabas resursu ilgtspējīga pārvaldība un izmantošana
ir vitāli svarīga, lai atbalstītu ekonomikas izaugsmi un
nodarbinātību, jo īpaši tādās primārās
ražošanas nozarēs kā lauksaimniecība, zivsaimniecība un
mežsaimniecība vai pakalpojumu nozarēs, piemēram, tūrisma
jomā. 70 % pasaules nabadzīgo iedzīvotāju dzīvo
lauku apvidos, un viņu izdzīvošana un labklājība ir tieši
atkarīga no bioloģiskās daudzveidības un ekosistēmas
pakalpojumiem, palielinot viņu neaizsargātību pret resursu
trūkumu un klimata apdraudējumu. Dabas resursu pienācīga
pārvaldība, kuras pamatā ir pārredzamība, pārskatatbildība
un laba pārvaldība, ir vitāli svarīga nabadzības
izskaušanai un ilgtspējības attīstībai, lai panāktu
iekļaujošu „zaļo” ekonomiku. Ir jāveic pasākumi, lai
sekmētu ziņošanu par korporatīvo ilgtspējību, kas
rosinās dažādus uzņēmumus izmantot atbildīgu praksi.
Mērķi, lai panāktu, ka pasaulē nenotiek zemes
degradācija, veicinātu ekonomikas izaugsmi, bioloģiskās
daudzveidības aizsardzību, mežu ilgtspējīgu
apsaimniekošanu, klimata pārmaiņu mazināšanu un
pielāgošanos tām, kā arī nodrošinātību ar
pārtiku, vienlaikus uzlabojot augsnes kvalitāti, samazinot eroziju,
izturētspējas uzlabošanu pret dabas katastrofām un zemes
platību aizņemšanas apturēšanu. Ņemot vērā
okeānu nozīmību pasaulē, okeānu un jūras
ekosistēmu veselības aizsardzībai un atjaunošanai
nolūkā nodrošināt ilgtspējīgu izdzīvošanu
vajadzētu būt universālam mērķim; tas
palīdzēs nodrošināt zivju krājumu ilgtspējīgu
izmantošanu, ņemot vērā arī nodrošinātību
ar pārtiku, kā arī samazinās nopietno apdraudējumu, ko
rada, piemēram, jūras atkritumi. Lai
risinātu šīs problēmas, katrai valstij būtu jācenšas
panākt savu dabas resursu ilgtspējīga pārvaldība un
izveidot atklātas un pārredzamas pārvaldības
struktūras, lai nodrošinātu, ka resursi tiek izmantoti tā, lai
tas nāktu par labu šo valstu iedzīvotājiem taisnīgā un
ilgtspējīgā veidā. Tas nozīmē, ka katrai valstij ir jānodrošina, lai
resursi tiktu izmantoti ekoloģiski atbildīgā veidā un –
attiecībā uz tādiem resursiem kā zeme, meži, upes un
okeāni – lai tos varētu izmantot arī nākamās paaudzes.
Tāpat tādu ierobežotu resursu kā minerāli un
gruntsūdeņi izmantošanai ir jānotiek iekļaujošā un
atbildīgā veidā, kas garantē maksimālu sabiedrisku
labumu, proti, šo resursu komerciālā izmantojuma, to izsmelšanas
tempa un radīto ienākumu izlietojuma ziņā. Subsīdiju
pakāpeniska likvidēšana tādu ierobežotu resursu izmantošanai
kā, piemēram, fosilais kurināmais, ir nozīmīgs un
rentabls ieguldījums, kas sekmē resursu efektīvu izmantošanu.
Valstīm būtu arī jāuzlabo savu sadarbība, lai
apsaimniekotu kopīgos resursus, piemēram, zivju krājumus un
jūras bioloģisko daudzveidību, tajos apgabalos, kuri ir
ārpus valstu jurisdikcijas. Būs arī jāpieņem
integrēts skatījums, lai nodrošinātu, ka risinājumi resursu
trūkumam vienā teritorijā nerada papildu trūkumu citā
teritorijā. Turpmākajā darba programmā visām
valstīm būtu jāapņemas turpmākajās desmitgadēs
ilgtspējīgi pārvaldīt un izmantot savus dabas resursus,
tostarp tādus jautājumus kā pārredzamība,
ienākumu kāpināšana, īpašumtiesību aizsardzība,
izturētspēja[5],
ieskaitot pret dabas katastrofām, un vides aizsardzība. Pasaules
kopienai šajos centienos jābūt vienotai. Proti, privātiem un
valsts uzņēmumiem jābūt atbildīgiem un
jāievēro augsti pārredzamības un labas
pārvaldības standarti. Tautsaimniecībai, kas rada zemu
oglekļa dioksīda emisiju līmeni un efektīvi izmanto
resursus, būs vajadzīgi pasākumi un apmācība tādu
īpašu prasmju jomās, kas būs nepieciešamas. 4.1.4. Vienlīdzība,
taisnīgums un tiesiskums Mērķi, kas attiecas uz cilvēka labklājību un
cieņu pret visiem, ir nostiprināti Vispārējā
cilvēktiesību deklarācijā un Tūkstošgades
deklarācijā, kurās arī skaidri atzītas saiknes starp
cilvēktiesībām, labu pārvaldību un
ilgtspējīgu attīstību. Tas, tāpat kā
apņemšanās ievērot kopējās pamatvērtības,
tika vēlreiz apstiprinātas TAM augstākā līmeņa
sanāksmē 2010. gadā un „Rio+20” konferencē 2012. gadā. Tiesiskuma un taisnīguma, cilvēktiesību,
demokrātijas un citu labas pārvaldības aspektu
nozīmība krietni pārsniedz to ietekmi uz progresu
attīstības mērķu sasniegšanā ienākumu,
izglītības, veselības un citu pamatvajadzību jomā. Tie
ir nozīmīgi arī paši par sevi visās valstīs.
Nesenās kustības Ziemeļāfrikā un Tuvajos Austrumos
parādīja iekļaujošu politisko sistēmu, tiesiskuma un
darbavietu, jo īpaši jauniešiem, nozīmību un uzsvēra, ka
progress TAM sasniegšanā ir vitāli svarīgs, bet ar to vien
nepietiek. Turpmākajos gados pārvaldība joprojām būs
globāla problēma. Ir būtiski, lai jaunajā visaptverošajā satvarā
laikposmam pēc 2015. gada tiktu ietverti šie jautājumi. Sieviešu
loma ir īpaši nozīmīga, lai atraisītu
ilgtspējīgas attīstības virzītājspēku un
likvidētu visu veidu šķēršļus vienlīdzīgai
līdzdalībai. Satvarā būtu sevišķi jāuzsver
virzība uz tādu pieeju attīstībai, kuras pamatā ir
tiesības, uz nevienlīdzības samazināšanu, kā arī
uz sieviešu un meiteņu tiesību veicināšanu un aizsardzību,
dzimumu līdztiesību, pārredzamību un cīņu pret
korupciju. Tajā būtu arī jāietver pamatjautājumi, kas
saistīti ar taisnīgumu. Lai izpildītu šo uzdevumu,
mērķiem būtu jāstimulē tāda rīcība, kas
vajadzīga, lai nodrošinātu sociālo garantiju pamatkopuma arvien
lielāku segumu un uzlabotu to īstenošanu. 4.1.5. Miers un drošība Tur, kur pastāv fiziska nedrošība, augsts
nevienlīdzības līmenis, pārvaldības problēmas un
minimāla institucionālā kapacitāte, vai tādas nav
vispār, ir ārkārtīgi grūti panākt noturīgu
progresu attiecībā uz tādiem galvenajiem TAM kritērijiem
kā nabadzība, veselība, izglītība un kanalizācija.
Tāpēc ir vitāli svarīgi novērst šādu
apstākļu pamatcēloņus un veikt pasākumus, lai
nepieļautu to rašanos. Tomēr šī programma neattiecas tikai uz nestabilām
valstīm, jo arī daudzas citas valstis cīnās ar
problēmām, kas saistītas ar nedrošību un vardarbību.
Nelikumīga tirdzniecība, starptautiskais terorisms, noziedzības
tīkli un bandu vardarbība apdraud iedzīvotāju drošību
un samazina izredzes uz cilvēka cienīgu dzīvi, jo īpaši
skarot sievietes un bērnus. Miera un drošības jautājumu risināšanā visaptveroša
satvara laikposmam pēc 2015. gada kontekstā par sākumpunktu
būtu jāizmanto darbs, ko jau paveikušas dažas nestabilas valstis un
ESAO valstis, ES, ANO un Attīstības banka Pusanā 2011. gada
novembrī. Tam būtu jābalstās uz Jauno vienošanos par
iesaisti nestabilās valstīs, kurā tika izklāstīti
pieņemtie miera veidošanas un valsts izveides mērķi (PSG). 5. Ceļā uz
visaptverošu satvaru laikposmam pēc 2015. gada 5.1. Virzienu apvienošana, lai
reaģētu uz nākotnes problēmām Nabadzības izskaušana un uzplaukuma un
labklājības ilgtspējas nodrošināšana joprojām ir
vissteidzamāk risināmās problēmas nākotnes labā.
Lai tās varētu sekmīgi atrisināt, tās ir jārisina
kopā tāda jauna visaptveroša satvara ietvaros, kas ir
vispārējs un nozīmīgs visām valstīm, vienlaikus
atzīstot, ka dažādas valstis ir skartas dažādā
mērā un ka to reakcija uz globālajiem mērķiem un ieguldījums
to īstenošanā būs atšķirīgi. Lai gan daudzas
turpinās pacelties virs galējas nabadzības līmeņa, lai
šo procesu padarītu neatgriezenisku, ir nepieciešams spēcīgi
koncentrēties uz nabadzības apkarošanu. Pašreizējās
ekonomiskās attīstības neilgtspējīgus modeļus,
kas ietekmē vidi un dabas resursu bāzi, joprojām lielā
mērā nosaka attīstītās valstis un arvien vairāk
jaunietekmes ekonomikas valstis, bet vismazāk attīstītās
valstis tikmēr arī izjūt to sekas. Sociālā
atstumtība un nevienlīdzība, bezdarbs, nestabila
nodarbinātība un sociālās aizsardzības trūkums
arī tieši ietekmē nabadzību un ilgtspējīgu
attīstību. Tūkstošgades deklarācijai, kas joprojām ir aktuāla,
būtu jāvirza darbs pie topošā satvara pilnveidošanas. Balstoties
uz „Rio+20” konferences pēcpasākumiem, TAM pārskatīšanu un
citiem nozīmīgiem starptautiskiem procesiem, topošajam
visaptverošajam satvaram būtu jānosaka virziens nabadzības
izskaušanai un uzplaukuma un labklājības sasniegšanai visiem iedzīvotājiem,
koncentrējot uzmanību uz integrējošas un ilgtspējīgas
izaugsmes galvenajiem virzītājspēkiem, ņemot vērā
planētas iespēju robežas. Tādējādi šajā
satvarā būtu jāapvieno ilgtspējīgas attīstības
trīs aspekti: ekonomiskais, sociālais un vides aspekts. Tajā
būtu jāietver pienākumi visām valstīm. Šā jaunā visaptverošā satvara
pamatmērķim būtu jātiecas līdz 2030. gadam
nodrošināt katru iedzīvotāju ar „cilvēka cienīgu
dzīvi visiem”. Tam vienlaicīgi būtu jāaplūko
nepieciešamība izskaust nabadzību un ilgtspējīgas
attīstības vispārējs redzējums, kas vajadzīgs,
lai nodrošinātu pašreizējās un turpmāko paaudžu uzplaukumu. Iepriekšējās iedaļās tika
izklāstīts, kā savstarpēji saistītie procesi ANO
līmenī varētu nodrošināt kopējā visaptverošā
satvara sastāvdaļas, kas ir vajadzīgas, lai sasniegtu
mērķi „Cilvēka cienīgu dzīvi visiem”. Galīgajam
rezultātam vajadzētu būt balstītam uz rezultātiem, kas
gūti no konstruktīvas mijiedarbības ar visām
ieinteresētajām personām un starptautisko partneru starpā.
Tomēr ES uzskata, ka ir vairāki jau identificējami
vispārīgi principi, kuriem vajadzētu būt
vispārpieņemamiem. 5.2. Visaptverošā satvara
laikposmam pēc 2015. gada principi Komisija ierosina, ka ES īsteno
šādus principus savās diskusijās par satvaru laikposmam pēc
2015. gada. 5.2.1. Darbības joma Satvaram vajadzētu būt vispārējam
tā centienos un tvērumā, iekļaut mērķus
visām valstīm, būt attiecināmam uz visu cilvēci,
koncentrēties uz nabadzības izskaušanu visās tās aspektos,
visur, kur tā ir konstatēta, un sekmēt visu
iedzīvotāju uzplaukumu un labklājību, ņemot
vērā planētas iespēju robežas. ·
Satvarā būtu jāintegrē
ilgtspējīgas attīstības trīs aspekti – ekonomikas,
sociālais, vides aspekts –, ņemot vērā pieredzi, kas
gūta, pārskatot Tūkstošgades attīstības
mērķus un pamatojoties uz darbu ilgtspējīgas
attīstības mērķu izstrādei, ar mērķi
izskaust nabadzību un nodrošināt ilgtspējīgu
attīstību. Mērķiem būtu jānodrošina tāds
minimālais dzīves līmenis, zemāk par kuru neviena persona
nedrīkstētu nonākt, vēlākais līdz 2030. gadam,
un tiem būtu jāvirza progress uz uzplaukumu un labklājību,
ņemot vērā planētas iespēju robežas. ·
Satvarā būtu jāatzīst, ka
nabadzību, uzplaukumu un labklājību nevar skatīt tikai no
finansiālās perspektīvas, bet tie ir daudzdimensionāli
aspekti un atspoguļo iedzīvotāju spēju panākt izaugsmi
un attīstību. ·
Satvarā būtu integrētā
veidā jāaptver: ·
cilvēces pamatattīstība (balstoties
uz atjauninātiem pašreizējiem Tūkstošgades attīstības
mērķiem un atspoguļojot arī tādus jautājumus
kā sociālā aizsardzība), ·
ilgtspējīgas un iekļaujošas
izaugsmes un attīstības virzītājspēki, kas ir
nepieciešami ekonomikas strukturālai pārveidei, vajadzīgi, lai
nodrošinātu ražošanas jaudu un nodarbinātību un pārietu uz
iekļaujošu „zaļu” ekonomiku, kas spēj risināt klimata problēmas,
kā arī ·
dabas resursu ilgtspējīga
apsaimniekošana. ·
Satvarā būtu jārisina arī
tieslietu, vienlīdzības un taisnīguma jautājumi, ietverot
jautājumus saistībā ar cilvēktiesībām,
demokrātiju un tiesiskumu, kā arī iespēju nodrošināšanu
sievietēm un dzimumu līdztiesību, kas ir vitāli
svarīgi iekļaujošai un ilgtspējīgai attīstībai,
kā arī pašas par sevi ir svarīgas vērtības.
Satvarā būtu jārisina arī miera un drošības
jautājumi, balstoties uz pašreizējo darbu pie miera veidošanas un
valsts izveides mērķiem. 5.2.2. Mērķu
būtība un skaits ·
Mērķiem vajadzētu būt skaita
ziņā ierobežotiem un tie būtu jāpiemēro
vispārēji visām valstīm, bet vienlaikus mērķiem
būtu jāņem vērā dažādās
situācijās. Lai nodrošinātu līdzdalību un nozīmību,
mērķi būtu jāpielāgo un jāsagatavo
īstenošanai valstu līmenī. Īpaša uzmanība būtu
jāpievērš nestabilo valstu vajadzībām. ·
Mērķi būtu jāizstrādā
tā, lai tiktu ņemti vērā zinātniskie un izpētes
pierādījumi, un saistītajiem mērķiem un
rādītājiem vajadzētu būt izmērāmiem. 5.2.3. Pārredzamība,
īstenošana un pārskatatbildība ·
Atbildība par vēlamo rezultātu sasniegšanu
pirmām kārtām ir valstīm. Ir jāmobilizē visi
resursi – gan iekšzemes un starptautiskie, gan privātie un publiskie
resursi. Finansējums un citi īstenošanas līdzekļi būtu
jāaplūko vispusīgā un integrētā veidā,
ņemot vērā to, ka dažādo globālo mērķu
īstenošanas iespējamie avoti ir vieni un tie paši. ·
Satvars būtu jāizstrādā un
jāīsteno ciešā sadarbībā ar pilsoniskās
sabiedrības ieinteresētajām personām, tostarp privāto
sektoru. ·
Būtu jānosaka laika posms, kurā
sākt rīkoties visos līmeņos, lai sasniegtu
mērķus. Tam varētu būt izklāstīts redzējums 2050. gadam,
nosakot mērķus 2030. gadam. ·
Satvara pamatā vajadzētu būt valstu
individuālai atbildībai veikt pasākumus, apvienojumā ar
partnerību starp visām valstīm un ieinteresētajām
personām. Mērķiem būtu jāstimulē sadarbība
un partnerības starp valdībām, pilsonisko sabiedrību,
tostarp privāto sektoru, un starptautisko sabiedrību kopumā.
Visām valstīm būtu jādod sava artava mērķu sasniegšanā.
Mērķiem būtu arī jāizraisa lielāka
pārskatatbildība. ·
Satvara izstrāde būtu jāpapildina
arī ar centieniem uzlabot saskanību iestāžu līmenī. ·
Lai varētu nodrošināt labu progresa
uzraudzību, būtu jāstiprina statistikas pamats. 5.2.4. Saskanība ·
Satvaram vajadzētu būt saskanīgam ar
pastāvošajiem starptautiski atzītajiem mērķiem, piemēram,
klimata pārmaiņu, bioloģiskās daudzveidības,
katastrofu riska mazināšanas un sociālās aizsardzības
pamata jomās. 5.3. Satvara īstenošana:
valstu līdzdalība un pārskatatbildība Atbildība par topošā satvara īstenošanu ir katras valsts
ziņā, iesaistot visas attiecīgās ieinteresētās
personas, tostarp sociālos partnerus. Galvenie attīstības
virzītājspēki pirmām kārtām ir vietēja
līmeņa, it īpaši ietverot demokrātisku
pārvaldību, tiesiskumu, stabilas politiskās institūcijas,
saprātīgu politiku, publisko finanšu pārredzamību un
cīņu pret krāpšanu un korupciju. Iekšzemes resursu
mobilizācija, juridiskie un fiskālie noteikumi un iestādes, kas
atbalsta privātā sektora attīstību, ieguldījumus, pienācīgu
darbavietu radīšanu un eksporta konkurētspēju, ir būtiski,
lai visas valstis varētu sasniegt vērienīgos mērķus.
Šajā kontekstā iekšzemes reformas ir izšķiroši svarīgas,
lai ekonomikas izaugsmi padarītu ilgtspējīgu un liktu tai
darboties efektīvi attiecībā uz nabadzības izskaušanu,
samazinātu nevienlīdzību un uzlabotu labklājību
visiem. Tas attiecas uz visām valstīm visos attīstības
līmeņos. Tomēr ES atzīst, ka dažām valstīm joprojām
būs nepieciešams atbalsts, tostarp attīstības
palīdzība. Šajā saistībā veidojas
racionālākas un efektīvākas attīstības atbalsta
ieguldīšanas metodes, nodrošinot to, ka atbalsts darbojas kā
attīstības katalizators, piesaistot ieguldījumus, tostarp
izmantojot inovatīvus finanšu avotus, instrumentus un mehānismus,
piemēram, apvienošanu. Šī atjauninātā pieeja tika
pieņemta ES „Pārmaiņu programmā”. Dienvidu–dienvidu
sadarbība var dot ievērojamu ieguldījumu, lai veidotu
globālās attīstības rezultātus. Pasaules mēroga
partnerības efektīvai attīstības sadarbībai principi,
par kuriem vienošanās tika panākta Pusanas Augsta līmeņa
forumā par atbalsta efektivitāti 2011. gadā, būtu
jāpiemēro vispārēji. Papildus atbalstam Attīstības politikas
saskaņotībai ir ļoti liela nozīme nabadzības
izskaušanā un ilgtspējīgas attīstības
sasniegšanā. Tāpēc topošajā satvarā pienācīga
vieta jāatvēl šīs politikas lomas nopietnai apsvēršanai.
Piemēram, daudzās jaunattīstības valstīs
ienākumi, kas pieejami no tirdzniecības, ir ievērojami
pieauguši, un tos var izmantot nabadzības apkarošanai. Paredzams, ka
šī tendence turpināsies daudzās jaunattīstības
valstīs, un tā ir īpaši svarīga Subsahāras
Āfrikā. Lai visaptverošais satvars būtu izpildāms, tas ir
jāpapildina ar centieniem nodrošināt to, ka tiek efektīvi
mobilizēti un izmantoti visi resursi, līdzās visu valstu
apņēmībai izmantot vispusīgu pieeju šiem resursiem, kā
arī saskanīgu un piemērotu politiku. Mērķi
palīdzēs veicināt privātā sektora ieguldījumus.
Visām valstīm būtu atklātā un pārredzamā
veidā jāziņo par progresu nākotnes mērķu
sasniegšanā. ES būtu jāsekmē visaptveroša un integrēta pieeja
īstenošanas līdzekļiem, tostarp finansējuma
problēmām pasaules līmenī. Pašlaik finansējuma
diskusijas, kas saistīts ar klimatu, bioloģisko daudzveidību,
attīstību un ilgtspējīgu attīstību, notiek dažādos
forumos, lai arī iespējamie finansējuma avoti ir vieni un tie
paši. Pastāv izteikta nepieciešamība nodrošināt saskanību
un koordināciju un izvairīties no centienu dublēšanās
attiecībā uz attīstības procesa finansējumu. 2013. gada
vidū Komisija plāno iesniegt paziņojumu, kurā
ierosināta integrēta ES pieeja finansēšanai un citiem īstenošanas
līdzekļiem, kas saistīti ar dažādajiem pasaules procesiem. 6. Turpmākā
darbība ES ir pilnībā jāiesaistās
gaidāmajos starptautiskajos procesos ar saskanīgu un koordinētu
ieguldījumu ANO un citos attiecīgos forumos. Šajā saistībā pēc šā
paziņojuma pieņemšanas vajadzētu notikt debatēm ar Padomi
un Parlamentu 2013. gada pavasarī, lai izstrādātu
kopīgu ES pieeju notiekošā procesa turpmākajiem posmiem, kurai
būtu: ·
jānodrošina vispusīgi „Rio+20”
konferences pēcpasākumi un jāvirza ES nostāja ANO
Atklātajā darba grupā (ADG) ilgtspējīgas
attīstības mērķu jautājumos, kura regulāri
ziņos ANO Ģenerālajai Asamblejai; un ·
jāpalīdz sagatavot 2013. gada
rudenī ANO Ģenerālās Asamblejas īpašo pasākumu
par Tūkstošgades attīstības mērķiem, tostarp ANO
ģenerālsekretāra ziņojumu un ANO Augsta līmeņa
darba grupu par laikposmu pēc 2015. gada, kā arī pirmo ALPF
sanāksmi. ES vajadzētu atbalstīt virzību
uz visaptverošu satvaru laikposmam pēc 2015. gada. Diskusijām,
kuru pamatā ir iepriekš izklāstītās ievirzes,
vajadzētu ļaut Eiropas Savienībai panākt kopīgu
nostāju par to, kā labāk konverģēt un integrēt
vienotā procesā ilgtspējīgas attīstības
mērķus un TAM pārskatīšanas procesus, lai labāk
īstenotu šādu visaptverošu satvaru. Šajā saistībā ES
vajadzētu arī aktīvi censties panākt konstruktīvu
dialogu ar visiem partneriem un ieinteresētajām personām, lai
veidotu kopīgu pamatu, tostarp izmantojot politisko dialogu ar trešām
valstīm. I PIELIKUMS Galvenie pašreizējie un gaidāmie
pasākumi ES un starptautiskā līmenī, kas palīdz
īstenot „Rio+20” konferences rezultātus Joma || ES || Starptautiskais līmenis Ūdensapgāde un kanalizācija || Uzlabot ūdens resursu efektivitāti un kvalitāti ar ES Ūdens aizsardzības konceptuālā plāna palīdzību || Saskaņā ar Pārmaiņu programmu un starptautiskajām saistībām sekmēt uzlabotu pieeju dzeramajam ūdenim un sanitārajām labierīcībām, uzlabotu ūdens kvalitāti un mazāku piesārņojumu; kā arī veicināt politisko dialogu par kopīgiem ūdens resursiem un īstenot pasākumus attiecībā uz ūdensapgādi ekonomikas un ilgtspējīgas izaugsmes labā. Enerģētika, klimats || Uzlabot efektivitāti un atjaunojamo enerģijas avotu īpatsvaru, un samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas, izmantojot: - klimata un enerģētikas tiesību aktu pakete un ceļvedi virzībai uz konkurētspējīgu ekonomiku ar zemu oglekļa dioksīda emisiju līmeni 2050. gadam; - klimata un enerģētikas politiku 2030. gadam; - energoefektivitātes direktīvu; - izskatāmos tiesību aktu priekšlikumus par vieglo automobiļu un mikroautobusu emisijām, kā arī fluorēto siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanu. || Veicināt starptautiskus pasākumus klimata jomā, izmantojot Durbanas platformu un UNFCCC. Starptautiskā partnerība emisiju samazināšanas jomā un starptautiskās sadarbības iniciatīvas (SSI). IRENA: atjaunojamu enerģijas avotu izmantošana pasaules mērogā GEEREF: Pasaules energoefektivitātes un atjaunojamās enerģijas fonds Pasaules klimata pārmaiņu alianse (GCCA) Iniciatīva “Ilgtspējīga enerģija visiem” (SE4ALL) ĀKK un ES Enerģijas finansēšanas mehānisms un Āfrikas un ES Sadarbības programma atjaunojamās enerģijas jomā (RECP) Bioloģiskā daudzveidība, meži, zeme || ES bioloģiskās daudzveidības stratēģija līdz 2020. gadam, darbs pie bioloģiskās daudzveidības vērtēšanas un ekosistēmu pakalpojumiem . Mežu rīcības plāns; Mežsaimniecības stratēģijas pārskatīšana. Paziņojuma “Zeme kā resurss” sagatavošana. Aizsargāto teritoriju digitālās novērošanas centrs kā daļa no Zemes novērošanas sistēmu globālā tīkla (GEOSS). || KBD stratēģiskais plāns un 20 Aiči mērķi. Atbalstīt Ekosistēmu un bioloģiskās daudzveidības ekonomiku (TEEB) un Bagātību uzskaite un ekosistēmu pakalpojumu vērtēšana (WAVES). Īstenot Vides un dabas resursu tematisko programmu (ENRTP). Paplašināt un īstenot Meža likumdošanas aktu īstenošanas, pārvaldības un tirdzniecības (FLEGT) iniciatīvu un ieguldījumu UN-REDD+. Protokola iespējamība saskaņā ar UNCCD, kurā ES pasludināta par ietekmēto Pusi. Globālā augsnes partnerība (ar FAO). Jauna pasaules pārtuksnešošanās atlasa sastādīšana kopā ar UNEP. Okeāni || Jūras stratēģijas pamatdirektīva. Integrētā jūrniecības politika, jūru piesārņojoši atkritumi un plastmasas atkritumi. Kopējā zivsaimniecības politika: maksimālais ilgtspējīgas ieguves apjoms, uz zinātnes atziņām pamatoti pārvaldības plāni, izmetumi. Jūras un piekrastes ekosistēmu novērošana un modelēšana. || Reģionālās jūras konvencijas. UNCLOS Īstenošanas nolīgums par jūras bioloģiskās daudzveidības saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu tajos apgabalos, kuri ir ārpus valstu jurisdikcijas. Nelegāla, nereģistrēta un neregulēta zveja. Pēcpasākumi Honolulu saistībām attiecībā uz jūru piesārņojošiem atkritumiem. Atkritumi, ķīmiskās vielas || Ceļvedis par resursu efektīvu izmantošanu un ES tiesību akti atkritumu jomā, REACH īstenošana || Starptautiskās politikas atkritumu jomā (WEEE, RoHs) izplatīšana. Īstenot Bāzeles, Stokholmas un Roterdamas konvencijas, kā arī SAICM (Stratēģiskā pieeja starptautiskai ķīmisko vielu pārvaldībai). Pārtika, uzturs, lauksaimniecība || Paziņojuma par ilgtspējīgu pārtiku sagatavošana. Īstenot direktīvu par finanšu instrumentu tirgiem (MIFID) un direktīvu par tirgus ļaunprātīgu izmantošanu (MAD). Priekšlikumi par kopējās lauksaimniecības politikas reformu, tostarp veicinot ilgtspējīgu lauksaimniecisko ražošanu un pievēršoties ražošanas kapacitātes un klimata pārmaiņu jautājumiem. Eiropas Inovācijas partnerība “Lauksaimniecības ražīgums un ilgtspēja” Bioloģiskās pārtikas produktu marķēšana || Ieguldījums Lauksaimniecības tirgus informācijas sistēmā (AMIS). Lauksaimniecības resursu monitoringa (MARS) un GEO-GLAM (Zemes novērošana) īstenošana. Brīvprātīgo vadlīniju par atbildīgu zemes un mežu apsaimniekošanu, kā arī zivsaimniecības pārvaldību īstenošana. ES Pārtikas nodrošinājuma tematiskās programmas instruments (FSTP). Ieviest gaidāmo ES īstenošanas plānu “Pārtikas un uztura nodrošinājuma palielināšana ar ES pasākumu palīdzību: mūsu saistību izpilde”. Ziņojuma par uzturu sagatavošana. Rīcības plāna par izturētspēju sagatavošana. Uztura uzlabošanas (SUN) kustība. Jaunā pārtikas nodrošinājuma un uztura alianse. Pārtikas palīdzības konvencijas īstenošana. Nodokļi, subsīdijas || Īstenot Ceļveža par resursu efektīvu izmantošanu attiecīgos pasākumus. || Pēcpasākumi attiecībā uz subsīdiju reformu, izmantojot G20. Videi nekaitīga rūpniecība un dzīves cikla aprēķins || Īstenot „ES 2020” stratēģijas Rūpniecības politiku — tīra tehnoloģija, bioekonomika. Sagatavot paziņojumu par videi nekaitīgu produktu vienoto tirgu. Eiropas Produktu dzīves cikla datubāze || Starptautiskais produktu dzīves cikla datu tīkls (International Life-Cycle Data Network, ILCD) Ilgtspējīgs patēriņš un ražošana, un „zaļš” publiskais iepirkums || Pārskatīt Iepirkuma direktīvu, tostarp „zaļo” publisko iepirkumu (ZPI). Pieņemt Eiropas tiesību aktu par pieejamību. || Ieguldījums ANO Vides programmas Ilgtspējīga publiskā iepirkuma iniciatīvā Ieguldījums Pamatprogrammas par ilgtspējīgu patēriņu un ražošanu 10 gadiem īstenošanā Izturētspēja || || Īstenot paziņojumu „ES Nostāja attiecībā uz izturētspēju: pārtikas nodrošinājuma krīžu sniegtā mācība”, un topošo rīcības plānu. Īstenot SHARE un AGIR iniciatīvas. Sekmēt izturētspējas jautājumu starptautiskos forumos un kā tēmu partnerattiecībās ar tādām organizācijām kā FAO, IFAD un WFP, UNISDR, Pasaules banku un pilsoniskās sabiedrības organizācijām. Katastrofu riska vadība || Īstenot ES katastrofu novēršanas programmu. Integrēt katastrofu riska vadību (novēršana, gatavība, reaģēšana) un katastrofu riska novērtējumu ES un dalībvalstu plānošanā. Eiropas Plūdu informācijas sistēma, Eiropas Sausuma novērošanas centrs Veicināt aizsardzību pret katastrofām ES finansēšanas instrumentos. || Īstenot Hjogo rīcības pamatplānu un izstrādāt pēcpasākumu pamatplānu katastrofu riska mazināšanai pēc 2015. gada. Koncentrēties uz galvenajām prioritātēm, kas izklāstītas ES katastrofu riska mazināšanas īstenošanas plānā. Atbalstīt starptautiskās iniciatīvas, piemēram, Pasaules bankas pārvaldīto Katastrofu mazināšanas un katastrofu seku novēršanas vispasaules mehānismu (GFDRR). || || Pilsētas, tūrisms, transports || Uzlabot ES pilsētu ilgtspējību Septītās Vides rīcības programmas ietvaros. Īstenot pasākumus, lai veicinātu ilgtspējīgu un pieejamu tūrismu. ES ceļu satiksmes drošība, tīras degvielas direktīva, cenu ziņā pieejama, ilgtspējīga transporta veicināšana. || Sekmēt ilgtspējīgas, izturētspējīgas un pieejamas pilsētas. Pilnīga un produktīva nodarbinātība un pienācīgs darbs || “Eiropa 2020”: Nodarbinātības pamatnostādnes, Kopīgie ziņojumi par nodarbinātību, valstu reformu programmas, Jauniešu nodarbinātības pasākumu kopums, Pārskats par nodarbinātību un sociālo attīstību Eiropā. || Sekmēt starptautiskos darba standartus, izmantojot starptautiskās organizācijas (jo īpaši SDO), ES divpusējās attiecībās, kā arī ar attīstības un tirdzniecības politikas palīdzību. 2012. gada Starptautiskās Darba konferences rezolūcijas un G20 jauniešu nodarbinātības stratēģijas pēcpasākumi. Tematiskās programmas „Ieguldījumi cilvēkos” īstenošana. Sinerģija ar attiecīgajām ES tematiskajām programmām, piemēram, „Attīstības nevalstiskie dalībnieki”, „Migrācija un patvērums” un „Demokratizācija un cilvēktiesības”. Sociālā aizsardzība, sociālā iekļaušana un nabadzības izskaušana || Sekmēt nabadzības, sociālās atstumtības samazināšanu un efektīvāku sociālo politiku, izmantojot „Eiropa 2020” stratēģiju. Palīdzēt dalībvalstīm strukturālo reformu veikšanā, izmantojot Sociālo ieguldījumu paketi. Eiropas platforma cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību: Eiropas pamatprogramma sociālai un teritoriālai kohēzijai Eiropas stratēģija invaliditātes jomā 2010.-2020. gadam || Sekmēt sociālo aizsardzību, tostarp sociālās aizsardzības minimumu (SAM), un īstenot ieteikumus, kurus pieņēma SDO, saskaņā ar partnervalstu plāniem un politiku. Turpināt atbalstīt sociālo aizsardzību, tostarp SAM, pēc vajadzības divpusējās attiecībās ar partnervalstīm, starptautiskos forumos (SDO, ESAO, G20 un ASEM), kā arī attīstības sadarbības jomā. Ieviest pasākumus, kas minēti paziņojumā par sociālo aizsardzību Eiropas Savienības attīstības sadarbības kontekstā. Bērnu tiesību un pamatiedzīvotāju tiesību, sociālās iekļaušanas un personu ar invaliditāti tiesību integrēšana ES attīstības politikā. Īstenot ANO Konvenciju par personu ar invaliditāti tiesībām. Korporatīvā sociālā atbildība || Īstenot pasākumus attiecībā uz korporatīvo sociālo atbildību. || Dot ieguldījumu starptautisko korporatīvās sociālās atbildības norāžu dokumentu uzņēmumiem un mazajiem un vidējiem uzņēmumiem (tostarp SDO, ESAO) un ANO pamatnostādņu izstrādē. Veselība || ES Veselības aizsardzības stratēģija Eiropas veselības rādītāji Paziņojums par HIV/AIDS apkarošanu Eiropas Savienībā un kaimiņvalstīs || Īstenot paziņojumu par ES lomu veselības jomā pasaules mērogā. Veselības aizsardzības sistēmu stiprināšana, uzlabota veselības drošība un politikas saskanība, izmantojot ģeogrāfiskus instrumentus un tematiskas programmas, lai panāktu labākus rezultātus veselības jomā un samazinātu nevienlīdzību veselības jomā. Sniegt atbalstu Vispasaules fondam AIDS, tuberkulozes un malārijas apkarošanai, GAVI aliansei un Vispasaules programmai reproduktīvās veselības preču drošības uzlabošanai. Eiropas Veselības sistēmu novērošanas centrs. Izstrādāt labklājības rādītājus stratēģijas „Veselība 2020” ietvaros. Izglītība || Stratēģiskā sistēma Eiropas sadarbībai izglītības un apmācības jomā. Izglītība un apmācība „Eiropa 2020” stratēģijas īstenošanā. Eiropas sadarbība attiecībā uz skolām 21. gadsimtā. || Veicināt kvalitatīvu izglītību visiem iedzīvotājiem, izmantojot Komisijas ģeogrāfiskās un tematiskās programmas. Komisijas starptautisko sadarbības programmu īstenošana augstākās izglītības un apmācības jomā. Atbalstīt tādas globālas iniciatīvas kā Globālā partnerība izglītībai un politikas dialogus, piemēram, Asociācija izglītības attīstībai Āfrikā. Dzimumu līdztiesība un iespēju nodrošināšana sievietēm || Dzimumu līdztiesības un sieviešu tiesību integrēšana, izmantojot ES rīcības plānu dzimumu līdztiesībai 2010.-2015. gadam. Pekinas rīcības platformas pēcpasākumi || Integrēt dzimumu līdztiesību un iespēju nodrošināšanu sievietēm ES attīstības politikā; īstenot ES rīcības plānu dzimumu līdztiesībai 2010.2015. gadam attīstības sadarbības jomā; ieguldījums ANO programmā pārskatatbildības palielināšanai par finansējumu dzimumu līdztiesības jomā. Ieviest pasākumus sieviešu ekonomisko iespēju palielināšanai, izmantojot programmu “Ieguldījumi cilvēkkapitālā”. Ieviest pasākumus, kas minēti paziņojumā par sociālo aizsardzību Eiropas Savienības attīstības sadarbības kontekstā. Tieslietas, cilvēktiesības, pamatbrīvības, demokrātija, laba pārvaldība un tiesiskums || ES Pamattiesību harta Īstenot Orhūsas konvenciju. || Īstenot pasākumus, kas izklāstīti paziņojumā: “ES atbalsts ilgtspējīgām pārmaiņām valstīs, kurās notiek pāreja uz demokrātiju”. Palielināt ES attīstības politikas un ES stratēģiskā satvara un rīcības plāna cilvēktiesību un demokrātijas jomā ietekmi. Īstenot ES ASI programmu “Nevalstisko dalībnieku un vietējo iestāžu attīstība”. Veicināt Orhūsas konvencijas piemērošanu finanšu iestādēs, attīstības sadarbībā, tirdzniecības nolīgumos. Zinātne, tehnoloģija, pētniecība un inovācija || „Apvārsnis 2020” īstenošana, sniedzot atbalstu pētniecībai tādās jomās kā ūdens, enerģētika, lauksaimniecība, transports, vide, sociālās zinātnes. Ilgtspējīga attīstība būs „Apvārsnis 2020” visaptverošs mērķis, un vismaz 60 % no kopējā budžeta tiks veltīti šai tēmai. Īstenot ES 2020 stratēģijas „Inovāciju Savienība” un Ekoinovācijas rīcības plānu. || Uzlabot ES starptautisko sadarbību pētniecības un inovācijas jomā. Dot ieguldījumu Zemes novērošanas sistēmu globālajā tīklā (GEOSS). Veikt pētniecību Tematiskās programmas nodrošinātībai ar pārtiku (2011.-2013. gadam) un Āfrikas un ES partnerattiecību ietvaros. Statistika || Turpmāk izstrādāt rādītājus par „IKP un ne tikai”, konsultācijas par statistiku visaptverošajam satvaram. || Sadarboties ar starptautiskām organizācijām un trešām valstīm ANO DP vadībā, lai uzlabotu progresa novērtējumu un nodrošinātu salīdzināmību. Tirdzniecība || || Risināt sarunas un ieviest noteikumus par tirdzniecību un ilgtspējīgu attīstību tirdzniecības nolīgumos; veicināt tarifu un ar tarifiem nesaistītu šķēršļu novēršanu attiecībā uz vides precēm un pakalpojumiem visos līmeņos. Turpināt atbalstīt „Viss, izņemot ieročus” iniciatīvu. Sniegt pastāvīgu atbalstu Tirdzniecības veicināšanas atbalstam (Aid for Trade). II PIELIKUMS Sabiedriskā
apspriešana Komisija rīkoja sabiedrisko apspriešanu[6] 2012. gada
vasarā. Aptuveni 120 organizācijas un privātpersonas no
valsts pārvaldes iestādēm un pilsoniskās sabiedrības,
tostarp privātā sektora un akadēmisko aprindu
pārstāvji, deva savu ieguldījumu. Apspriešanās procesā
atklājās pastāvošā vienprātība par to, ka TAM ir
mobilizējusi daudzus un dažādus dalībniekus atbalstīt
vienus un tos pašus attīstības mērķus un ka TAM ir bijuši vērtīgi
sabiedrības informētības vairošanā, politiskās gribas
palielināšanā un resursu mobilizēšanā, lai izskaustu
nabadzību, kā arī ir bijuši ietekmīgi uzraudzības
instrumenti. Raugoties nākotnē, veidojās
daži kopīgi viedokļi par nākotnes prioritātēm: ·
koncentrēt uzmanību uz nabadzību
plašāka, vispusīgāka un ilgtspējīgāka
attīstības redzējuma ietvaros; ·
integrēt ilgtspējīgas
attīstības trīs aspektus (ekonomikas, sociālais un vides
aspekts); ·
nodrošināt, lai laikposmam pēc 2015. gada
paredzētā satvara izstrādes process būtu iekļaujošs un
aktīvi iesaistītu nabadzīgās valstis un pilsonisko
sabiedrību; ·
izstrādāt vispārēju satvaru,
kas ir būtisks visām valstīm un ietver pienākumus visiem; ·
veicināt ekonomikas izaugsmes un darbavietu
radīšanas virzītājspēkus, tostarp sadarbojoties ar
privāto sektoru; ·
uzlabot attīstības finansēšanu un
attīstības politikas saskaņotību. Turklāt Komisija uzsāka sabiedrisko apspriešanu[7] 2012. gada
oktobrī par „Rio+20” konferences pēcpasākumiem. Eiropas
Ekonomikas un sociālo lietu komiteja atbalstīja atgriezeniskās
saites nodrošināšanu, izmantojot virkni strukturētu dialogu. No
privātpersonām, publiskās pārvaldes iestādēm,
uzņēmumiem un uzņēmumu apvienībām, NVO,
arodbiedrībām un patērētāju aizsardzības
grupām tika saņemtas vairāk nekā 125 atbildes uz
sabiedrisko apspriešanu. Pamatojoties uz šo, ir ņemti
vērā vairāki ierosinājumi. Lielā skaitā atbilžu
tika uzsvērtas problēmas, kas saistītas ar iekļaujošu
„zaļo” ekonomiku, jo īpaši norādot uz nepieciešamību
ieviest rādītājus papildus IKP, savukārt citās tika
norādīts uz vajadzību pēc labvēlīgas
tirdzniecības vides, likvidējot videi kaitīgas subsīdijas
un vides nodokļus. Respondentu minētajās iespējamo
ilgtspējīgas attīstības mērķu jomās ietilpa
resursu izmantošanas efektivitāte un energoefektivitāte, atkritumi un
ķīmiskās vielas, bioloģiskā daudzveidība,
ilgtspējīgs patēriņš un ražošana, ūdensapgāde un
kanalizācija, okeānu un zivsaimniecības aizsardzība, ilgtspējīgs
transports, ilgtspējīga lauksaimniecība, dzimumu
līdztiesība, nabadzības izskaušana, klimata pārmaiņas
un pielāgošanās, veselība un nodrošinātība ar
pārtiku. Respondenti arī uzsvēra, cik svarīgi ir skaidri
noteikti un ilgtermiņa mērķi attiecībā uz pastāvošo
mērķu un nolīgumu izmantošanu. Attiecībā uz
saistību starp ilgtspējīgas attīstības
mērķiem un Tūkstošgades attīstības mērķiem
pastāv vienprātība par to, ka būtu jāveido viens
satvars laikposmam pēc 2015. gada, kas aptvertu gan vienus, gan otrus
mērķus. Ar ES pārstāvniecību
starpniecību trešās valstīs tika veikta apspriešanās. No valstīm
tika saņemtas vairāk nekā 50 atbildes. Vairums valstu
norādīja uz vajadzību pēc saskanīga un koordinēta
veida, kā apvienot TAM un IAM. Saistītās apspriešanas ietver
tās, kuras notika attiecībā uz Ceļvedi par resursu
efektīvu izmantošanu, un apspriešanu par Septīto vides
rīcības programmu. Komisija ir plaši
sadarbojusies ar pilsonisko sabiedrību, tostarp veicot sabiedrisku
apspriešanu pirms „Rio+20” konferences; pilsoniskā sabiedrība
arī deva svarīgu ieguldījumu konferences laikā. [1] Vismazāk
attīstītajās valstīs dzīvo vairāk nekā 880 miljoni
iedzīvotāju (aptuveni 12 % no pasaules iedzīvotāju
kopskaita), bet tās veido mazāk nekā 2 % no pasaules IKP. [2] COM(2011)
637 galīgā redakcija. [3] OV 2006/C
46/01. [4] Piemēram,
Starptautiskā Enerģētikas aģentūra lēš, ka, lai
līdz 2030. gadam visiem iedzīvotājiem nodrošinātu
ilgtspējīgus energopakalpojumus, ik gadu papildus būs
jāiegulda aptuveni 30 miljardi euro salīdzinājumā ar
ierastās darbības scenāriju. ANO Pārtikas un
lauksaimniecības organizācija (FAO) lēš, ka, lai
līdz 2025. gadam panāktu bada izskaušanu pasaulē, papildus
būs nepieciešami vairāk nekā 50 miljardi ASV dolāru
gadā publiskajiem izdevumiem lauksaimniecības un drošības
tīklu jomā. [5] COM(2012)586:
ES Nostāja attiecībā uz izturētspēju: pārtikas
nodrošinājuma krīžu sniegtā mācība. [6] http://ec.europa.eu/europeaid/how/public-consultations/towards_post-2015-development-framework_en.htm [7] http://ec.europa.eu/environment/consultations/rio20_en.htm