EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52013DC0077
REPORT FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT, THE COUNCIL AND THE EUROPEAN ECONOMIC AND SOCIAL COMMITTEE on the implementation of Regulation (EC) No 765/2008 of the European Parliament and of the Council of 9 July 2008 setting out the requirements for accreditation and market surveillance relating to the marketing of products and repealing Regulation (EEC) No 339/93
KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI UN EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI par to, kā īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 9. jūlija Regulu (EK) Nr. 765/2008, ar ko nosaka akreditācijas un tirgus uzraudzības prasības attiecībā uz produktu tirdzniecību un atceļ Regulu (EEK) Nr. 339/93
KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI UN EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI par to, kā īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 9. jūlija Regulu (EK) Nr. 765/2008, ar ko nosaka akreditācijas un tirgus uzraudzības prasības attiecībā uz produktu tirdzniecību un atceļ Regulu (EEK) Nr. 339/93
/* COM/2013/077 final */
KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI UN EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI par to, kā īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 9. jūlija Regulu (EK) Nr. 765/2008, ar ko nosaka akreditācijas un tirgus uzraudzības prasības attiecībā uz produktu tirdzniecību un atceļ Regulu (EEK) Nr. 339/93 /* COM/2013/077 final */
KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS
PARLAMENTAM, PADOMEI UN EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI par to, kā īsteno Eiropas
Parlamenta un Padomes 2008. gada 9. jūlija Regulu (EK) Nr. 765/2008,
ar ko nosaka akreditācijas un tirgus uzraudzības prasības attiecībā
uz produktu tirdzniecību un atceļ Regulu (EEK) Nr. 339/93 (Dokuments attiecas uz EEZ) 1. Ievads Šajā ziņojumā sniegts pārskats
par to, kā īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK)
Nr. 765/2008 (turpmāk — regula), ar ko nosaka akreditācijas
un tirgus uzraudzības prasības attiecībā uz produktu
tirdzniecību un atceļ Regulu (EEK) Nr. 339/93. Šo regulu
piemēro no 2010. gada 1. janvāra. Tās galvenais
mērķis ir nodrošināt, lai ražojumi vienotajā tirgū, uz
kuriem attiecas Savienības tiesību akti, atbilstu prasībām,
kas nodrošina augstu veselības un drošības, un citu sabiedrības
interešu aizsardzības līmeni. Šim nolūkam ar minēto regulu
izveido akreditācijas un tirgus uzraudzības sistēmu. Šo ziņojumu sagatavoja, sadarbojoties ar
dalībvalstīm un SOGS, t. i., Standartizācijas un
atbilstības novērtēšanas politikas vecāko amatpersonu
grupu, un SOGS-MSG jeb tirgus uzraudzības ad hoc grupu.
Šajā ziņojumā arī izvērtēta atbilstības
novērtēšanas, akreditācijas un tirgus uzraudzības
darbību, uz kurām attiecas Savienības finansējums,
atbilstība ES politikas un tiesību aktu prasībām. 2. Akreditācija 2.1. Valsts akreditācijas
struktūras Regula (EK) Nr. 765/2008 pirmo reizi ievieš
akreditācijas tiesisko regulējumu. To piemēro gan
brīvprātīgā darba, gan arī regulētajai nozarei.
Mērķis ir pastiprināt akreditāciju kā atbilstības
novērtēšanas sistēmas pēdējo kontroles līmeni un
vairot uzticību atbilstības novērtēšanas rezultātiem,
vienlaicīgi reaģējot gan uz tirgu, gan valsts iestāžu
vajadzībām. Regula ievieš vairākus vispārīgus
principus un prasības valsts akreditācijas struktūrām[1]. Šīs
prasības atbilst vispārpieņemtām prasībām, kas
izklāstītas atbilstīgajos starptautiskajos standartos ISO/IEC,
kaut arī dažas no tām var uzskatīt par stingrākām un
tādām, kas pārsniedz piemērojamajos standartos
noteiktās prasības. Tā tas ir gadījumā, kad
pastāv prasība par to, ka katrā dalībvalstī
jābūt tikai vienai akreditācijas struktūrai un
akreditācija jāīsteno kā valsts iestādes pasākums
bez komerciāliem nolūkiem un negūstot peļņu, un akreditācijas
struktūras nedrīkst konkurēt ar atbilstības
novērtēšanas struktūrām un citām akreditācijas
struktūrām. Lai izpildītu regulas prasības,
dalībvalstīm savās valsts akreditācijas sistēmās
bija jāievieš dažāda līmeņa izmaiņas. Dažām
dalībvalstīm bija jāveic tikai dažas vai nelielas izmaiņas,
savukārt citām bija būtiski jāpārskata sava valsts
akreditācijas sistēma. Dažos gadījumos bija jāapvieno
vairākas akreditācijas struktūras. Visas dalībvalstis,
kā arī EBTA valstis un Turcija, ir izveidojušas valsts
akreditācijas struktūras[2]. Pārstrukturēšana un
pielāgošanās regulai šobrīd lielākoties ir pabeigta,
savukārt joprojām notiek konsolidēšana, un dažos gadījumos
valsts akreditācijas struktūras joprojām jāstiprina valsts
kontekstā. 2.2. Pārrobežu akreditācija Regula nosaka, ka atbilstības
novērtēšanas struktūrai būtu jāiegūst
akreditācija tajā dalībvalstī, kurā tā veic
uzņēmējdarbību. Tomēr trīs gadījumos atbilstības
novērtēšanas struktūra var iegūt akreditāciju citviet:
(1)
ja dalībvalsts nav izveidojusi valsts
akreditācijas struktūru; (2)
ja valsts akreditācijas struktūra neveic
tādas darbības akreditāciju, kurai ir pieprasīta
akreditācija; (3)
ja attiecīgā valsts akreditācijas
struktūra nav sekmīgi izturējusi salīdzinošo
izvērtēšanu. Līdz šim pirmais gadījums nav
īstenojies, jo visas dalībvalstis ir izveidojušas valsts
akreditācijas struktūru. Otrais un trešais gadījums ir sastopams
biežāk, jo ne visas valsts akreditācijas struktūras veic visas
darbības. Kaut arī ir pierādījies, ka šie
pārrobežu akreditācijas noteikumi ir salīdzinoši vienkārši,
pēdējos gados arvien svarīgāks kļūst
jautājums par atbilstības novērtēšanas
struktūrām, kuras darbojas vairākās valstīs, un
arī par apakšuzņēmuma līgumu slēgšanu. Komisija,
panākot vienprātību ar dalībvalstīm, ir
pieņēmusi politikas dokumentu, kurā skaidrots, kā
akreditācijas struktūrām šādos gadījumos būtu
jārīkojas, lai izvairītos no daudzkārtējām
akreditācijām[3].
Eiropas sadarbība akreditācijai jeb "EA" (sk. sadaļu
par akreditācijas infrastruktūru) tolaik izveidoja pamatnostādnes
šo politikas principu īstenošanai praksē. Pēc tam, kad būs
iegūta lielāka pieredze saistībā ar šīm
pamatnostādnēm, iespējams, šo politikas principu īstenošana
būs vēl jāpielāgo. 2.3. Salīdzinošā
izvērtēšana Salīdzinošā izvērtēšana,
iespējams, ir būtiskākais instruments, lai nodrošinātu
Eiropas akreditācijas sistēmas atbilstību Eiropas
atbilstības novērtēšanas sistēmas kvalitātes
nodrošināšanas prasībām. Veiksmīga salīdzinošā
izvērtēšana ir akreditācijas sertifikātu savstarpējas
atzīšanas priekšnoteikums. Tādēļ, lai sekmīgi
īstenotu regulu, būtiska nozīme ir stingram
salīdzinošās izvērtēšanas mehānismam starp valsts
akreditācijas struktūrām. Tas nodrošina valsts
akreditācijas struktūru darba kvalitātes pastāvīgu
kontroli, vienlaicīgi nodrošinot arī apmācību procesu ne
tikai tiem, kuri tiek vērtēti, bet arī tiem, kuri šo
novērtēšanu veic. Tieši salīdzinošā izvērtēšana
atšķir un izceļ akreditāciju salīdzinājumā ar citiem
atbilstības novērtēšanas struktūru kompetences un
darbības novērtēšanas līdzekļiem. Nākamais
izaicinājums ir turpmāk stiprināt salīdzinošās
izvērtēšanas procesu, sekmēt apmācītu un
pieredzējušu salīdzinošās izvērtēšanas veicēju
pieejamību un turpināt saskaņot pieejas, jo sevišķi
regulētajā nozarē. 2.4. Eiropas akreditācijas
infrastruktūra Saskaņā ar minēto regulu Komisija
apstiprināja Eiropas sadarbību akreditācijai (EA) kā
Eiropas akreditācijas infrastruktūru[4]. Pēc tam tā noslēdza
nolīgumu, kurā sīki izklāstīti EA pienākumi,
finansēšanas noteikumi un tās uzraudzības nosacījumi. 2009. gada aprīlī Komisija, EBTA,
ES dalībvalstis un EA parakstīja sadarbības
vispārīgās pamatnostādnes, kas uzsver to politisko
apņemšanos cieši sadarboties, lai sagatavotu regulas akreditācijas
nodaļas veiksmīgu īstenošanu[5]. Tās pauž kopīgu izpratni par to,
ka akreditācijai ir svarīga loma Eiropas ekonomikā un ka tā
ir svarīgs atbalsta instruments vairākām Eiropas politikas
jomām un atbilstīgajiem tiesību aktiem. Šīs
pamatnostādnes izklāsta akreditācijas specifiskos politiskos
mērķus regulā izklāstīto mērķu sasniegšanai. 2010. gada jūnijā Komisija un EA
parakstīja partnerības pamatnolīgumu 2010.–2014. gadam.
Minētais partnerības pamatnolīgums ļauj finansiāli
atbalstīt EA, lai tā varētu izpildīt šajā regulā
paredzētos uzdevumus un sasniegt pamatnostādnēs sīki izklāstītos
mērķus. EA pasākumi, par kuriem tā ir tiesīga
saņemt ES finansējumu, ietver tehniskā darba veikšanu
saistībā ar salīdzinošo izvērtēšanu, informācijas
sniegšanu ieinteresētajām personām un struktūras
dalību starptautisko organizāciju darbībās akreditācijas
jomā, pamatnostādņu materiāla sagatavošanu un
atjaunināšanu akreditācijas jomā, paziņošanu par
atbilstības novērtēšanas struktūrām, atbilstības
novērtēšanu un tirgus uzraudzību, palīdzību
trešām valstīm[6]. Partnerības pamatnolīgums paredz
iespēju piešķirt ikgadēju darbības dotāciju EA un
tās sekretariāta pašreizējam darbam. Šā ziņojuma
tapšanas laikā tika piešķirtas divas ikgadējās
darbības dotācijas 375 000 euro un aptuveni 40 %
apmērā no kopējā EA budžeta. Minētās dotācijas
palīdzēja veikt darbu saistībā ar salīdzinošās
izvērtēšanas sistēmas darbību un pārvaldību,
kuras ietvaros 2010. un 2011. gadā tika veikti
32 novērtējumi, tajā skaitā valsts akreditācijas
struktūru iepriekšējas novērtēšanas,
sākotnējās vērtēšanas, atkārtotas
vērtēšanas un ārkārtas vērtēšanas, un
8 vērtētāju apmācības. Šajā jomā ir
ietvertas arī darbības saistībā ar salīdzinošās
izvērtēšanas sistēmas uzlabošanas vispārēju procesu,
kā rezultātā tika izveidoti vairāki priekšlikumi, kuri
pašlaik tiek pārrunāti. Turklāt EA horizontālās
saskaņošanas komiteja, kā arī laboratorijas, sertifikācijas
un inspekcijas komitejas strādāja pie kopējas izpratnes
veicināšanas par akreditācijas veikšanu un pie atbalsta
akreditācijai atbilstīgajās regulētajās nozarēs.
Rezultātā tika izveidotas vairākas pamatnostādnes[7]. EA arī ļoti aktīvi pildīja
savu pienākumu sniegt speciālās tehniskās zināšanas
dažādiem Komisijas dienestiem, lai akreditāciju ietvertu tiesību
aktu projektos vai saistībā ar spēkā esošo nozaru
tiesību aktu īstenošanu[8].
Turklāt EA konsultatīvā padome
sadarbojās ar attiecīgajām ieinteresētajām
personām un ir izpildījusi savu pienākumu piedalīties
starptautiskajās akreditācijas organizācijās ILAC/IAF,
iesaistoties to salīdzinošās izvērtēšanas procesā un
dažādajās darba grupās. Tā arī ir konsolidējusi
attiecības ar trešām valstīm, pieņemot EBTA un
kandidātvalstu akreditācijas struktūras kā
pilntiesīgas locekles un parakstot asociācijas nolīgumus ar to
valstu akreditācijas struktūrām, kuras ir Eiropas
kaimiņattiecību locekles. EA pašlaik ir 35 pilntiesīgas
locekles un 13 asociētās locekles[9]. Līdztekus ikgadējām darbības
dotācijām partnerības pamatnolīgums ar EA arī paredz
iespēju piešķirt specifiskiem projektiem paredzētas
dotācijas. Līdz šim šī iespēja nav izmantota. Sadarbība ar EA kopumā ir bijusi
ļoti sekmīga. Tika ieguldītas lielas pūles, lai
pielāgotos akreditācijas apstākļu izmaiņām,
ņemot vērā regulas stāšanos spēkā un EA kā
Eiropas akreditācijas infrastruktūras jauno lomu šajā
kontekstā. Līdz šim panāktais progress būtu
jākonsolidē arī turpmāk, lai turpinātu
pastiprināt akreditāciju kā Eiropas atbilstības
novērtēšanas sistēmas pēdējo kontroles līmeni.
Tā kā ES tiesību aktos akreditāciju izmanto arvien
vairāk, tas var ietvert arī EA pieejamo resursu un
finansiālā atbalsta pārskatīšanu. 2.5. Akreditācija
paziņošanas atbalstam Regulā skaidri norādīts, ka
priekšroka tiek dota akreditācijai kā līdzeklim, ar ko
pierāda atbilstības novērtēšanas struktūras tehnisko
kompetenci "paziņošanas" nolūkā saskaņā ar
attiecīgajiem tiesību aktiem, t. i., lai galu galā
atzītu attiecīgās struktūras spēju novērtēt
ražojuma atbilstību konkrētās regulas vai direktīvas
prasībām. Akreditācijas priekšrocība ir tās
pārredzamība, standartizētā darbība, savukārt
salīdzinošās izvērtēšanas process ir izveidots, lai nodrošinātu
salīdzināmus kvalitātes līmeņus. Tas tā nenotiek
gadījumos, kad paziņošana nav balstīta uz akreditāciju.
Tādēļ Komisija, panākot vienprātību ar
dalībvalstīm, publicēja pamatnostādnes par
informāciju, kas būtu jānorāda, ja paziņošana notiek
bez akreditācijas[10].
Tā kā, paziņojot bez akreditācijas, ne vienmēr
pievieno atbilstīgu dokumentāciju un dalībvalstīm un
Komisijai ir garāks iebildumu celšanas termiņš, paziņošanas
process šādos gadījumos var kļūt diezgan ilgs un
apgrūtinošs. Akreditācijas izmantošana paziņošanas
nolūkā dažādās dalībvalstīs un nozarēs
atšķiras. Ja dažas dalībvalstis ir padarījušas akreditāciju
paziņošanas nolūkā par obligātu, tas tā var nebūt
citās valstīs, kuras piemēro diezgan dažādu pieeju. Ir
vispārzināms, ka 2009. gada beigās, pirms šī regula
stājās spēkā, no 2249 paziņošanas gadījumiem
1089 bija bez akreditācijas, bet 1118 bija ar akreditāciju;
savukārt līdz 2012. gada jūnijam no 3106 paziņošanas
gadījumiem 861 bija bez akreditācijas, bet 2196 bija ar
akreditāciju. Līdz ar to akreditācija veiksmīgi pilda savu
paziņošanas atbalstīšanas lomu. Tādēļ saziņa
starp valsts iestādēm un akreditācijas struktūru ir
pamatota. 2.6. Pamatnostādnes Komisija, panākot vienprātību ar
dalībvalstīm, ir publicējusi pamatnostādnes, kas ir
izklāstītas pievienotajā Komisijas dienestu darba
dokumentā. 2.7. Problēmas Kaut arī minētajā regulā
noteikts stingrs akreditācijas tiesiskais regulējums,
lielākās problēmas regulas akreditācijas nodaļas
īstenošanā turpmākajos gados radīs šīs sistēmas
konsolidēšana un stiprināšana, kā arī
informētības un labākas izpratnes par akreditācijas
priekšrocībām veicināšana. Neskaitot virkni ar akreditāciju
saistītu juridisku jautājumu, lai panāktu šo mērķi,
arī turpmāk būs jāstiprina salīdzinošās
izvērtēšanas sistēma kā galvenais instruments, ar ko
nodrošina sertifikātu pastāvīgu kvalitāti visā ES.
Turklāt akreditācijai paziņošanas nolūkā būs
jāpiešķir lielāka nozīme, un tā būs sistemātiskāk
jāizmanto ES tiesību aktos, ja tajos paredzēta
novērtēšana un atbilstības novērtēšanas struktūru
nozīmēšana. Šim nolūkam varētu būt arī
nepieciešams, lai Komisija un EA izstrādā nozares akreditācijas
shēmas, ar kurām nodrošinātu atbilstības novērtēšanas
struktūru atbilstību tam kompetences līmenim, ko pieprasa
Savienības saskaņošanas tiesību akti jomās, kurās ir
specifiskas prasības[11]. 3. Savienības tirgus uzraudzības
sistēma ražojumiem Šajā nodaļā sniegts kopsavilkums
par to, kas panākts, īstenojot Regulas (EK) Nr. 765/2008
galvenos noteikumus saistībā ar tirgus uzraudzības sistēmas
izveidi visiem saskaņotajiem ražojumiem vienotajā tirgū. Šī
nodaļa papildina tajā ietekmes novērtējumā ietverto
informāciju, ko pievienoja Komisijas priekšlikumiem Regulai par
patēriņa preču drošumu un Regulai par tirgus uzraudzību. 3.1. Prasības
dalībvalstīm saistībā ar tirgus uzraudzības
organizāciju Kopš 2010. gada regula nosaka īpašas
prasības dalībvalstīm saistībā ar tirgus
uzraudzības organizāciju. Lielākā daļa šo valstu ir
pielāgojušas savas administratīvās struktūras un
izveidojušas īpašus risinājumus, lai nodrošinātu šo prasību
ievērošanu. Dalībvalstu norādītās atbildes
aptaujā par regulas īstenošanu[12] var apkopot šādi: ·
iestāžu atbildība un identitāte: lielākajā daļā dalībvalstu šīs regulas
ietvaros bija jāveic tikai nelielas esošo tirgus uzraudzības pasākumu
korekcijas (piem., jāizveido tirgus uzraudzības veicināšanas
programma), jo dalībvalstis saskaņā ar atbilstīgajiem
valsts tiesību aktiem jau bija izveidojušas tirgus uzraudzības
procedūras; ·
saziņas un koordinācijas
mehānisms starp tirgus uzraudzības iestādēm dalībvalstīs atšķiras: dažreiz saziņas kanālu
pamatā ir neoficiāla vienošanās, vai arī saziņa
notiek, izmantojot tirgus uzraudzības koordinācijas
organizāciju, darba grupu, kas atbild par jauno tiesisko regulējumu,
vai Tirgus uzraudzības komiteju; ·
sūdzību izskatīšanas
procedūra: pirms regulas izveides vairums
dalībvalstu jau bija izveidojušas sūdzību iesniegšanas
sistēmas. Kaut arī šīs sistēmas regulāri tiek
aktualizētas, lielākā daļa dalībvalstu norāda, ka
tās var uzlabot vēl vairāk; ·
negadījumu un veselībai
nodarītā kaitējuma novērošanas procedūra: dažas dalībvalstis uzskata, ka ir nepieciešama labāka
negadījumu datu sistēma, kurai par pamatu varētu izmantot
pašreizējo ES Traumatisma datu bāzi; ·
tirgus uzraudzības iestāžu pilnvaru
stiprināšana: dalībvalstis veica dažas
nelielas korekcijas, jo izpildes pilnvaras lielākoties atbilda regulas
prasībām. Dažām dalībvalstīm bija jāgroza
spēkā esošie tiesību akti, lai ievērotu Regulas (EK) prasības; ·
tirgus uzraudzības iestāžu finanšu
resursu un cilvēkresursu palielināšana:
lielākajā daļā dalībvalstu budžeta samazinājumu
dēļ tirgus uzraudzības finansējums un cilvēkresursi
tika samazināti, savukārt pārējās
dalībvalstīs būtiskas korekcijas līdz šim netika
uzskatītas par nepieciešamām; ·
saimnieciskās darbības veicējiem
piemērojamie sodi: sodi saimnieciskās
darbības veicējiem, kuri neievēro prasības,
pastāvēja jau pirms regulas stāšanās spēkā,
taču atsevišķas dalībvalstis tos mazliet grozīja pēc
tam, kad tirgus uzraudzības iestādēm tika piešķirta jauna
kompetence. 2010. gada sākumā visas
dalībvalstis, kā arī Islande un Turcija, darīja
zināmas Komisijai savas tirgus uzraudzības iestādes un to
kompetences jomas atbilstīgi minētās regulas[13]
īpašajām prasībām. Šie paziņojumi sniedz labu
pārskatu par pienākumu un atbildības sadali saskaņoto
ražojumu tirgus uzraudzības jomā, tajā skaitā par
attiecīgo kontaktinformāciju. Tos publicēja Komisijas
tīmekļa vietnē[14],
un tie nepārprotami veicina dalībvalstu tirgus uzraudzības
iestāžu pārredzamību Savienībā. 3.2. Valstu tirgus uzraudzības
programmas Saskaņā ar regulu[15] dalībvalstīm
jāievieš, jāīsteno un regulāri jāatjaunina savas
tirgus uzraudzības programmas. Tām arī jāinformē par
šīm programmām citas dalībvalstis un Komisija un jāpadara tās
pieejamas sabiedrībai, izmantojot internetu. Šo programmu mērķis
ir ļaut citu valstu iestādēm, kā arī sabiedrībai
kopumā saprast, kā, kad, kur un kurās jomās veic tirgus
uzraudzību. Valsts programmās ir ietverta informācija par tirgus
uzraudzības vispārēju organizāciju valsts līmenī
(piem., koordinācijas mehānismiem starp iestādēm, tām
piešķirtajiem resursiem, darba metodēm utt.) un par īpašām
intervences jomām (piem., ražojumu kategorijām, riska
kategorijām, lietotāju tipiem utt.). Lielākā daļa dalībvalstu savas
valsts (vispārīgās vai nozaru) programmas un jebkādu
nepieciešamību tās pārskatīt Komisijai darīja
zināmas 2010., 2011. un 2012. gadā (sk. 1. tabulu).
Komisija 2012. gadā savā tīmekļa vietnē
publicēja no dalībvalstīm, Islandes un Turcijas saņemto
jaunāko valsts programmu nekonfidenciālās
oriģinālversijas un tulkojumus[16]. Dalībvalstu centieni kopumā ir
vērtējami ļoti pozitīvi, neskatoties uz to, ka dažas
valstis ir koncentrējušās uz informāciju par tirgus
uzraudzības vispārējo organizāciju, bet citas ir izvēlējušās
dot priekšroku informācijai par darbībām nozarē, līdz
ar to šī informācija ne vienmēr ir pilnībā
salīdzināma. Būtu jāuzlabo skaidrība par to, kā
dalībvalstis ir organizējušas sadarbību un koordināciju
starp dažādām iestādēm un ar muitu. Komisija palīdzēja
dalībvalstīm īstenot šos regulas noteikumus, it sevišķi
ierosinot kopēju standartu to nozaru programmu
izklāstīšanā. Tagad tas ievērojami sekmē valstu
sniegtās informācijas salīdzināmību
konkrētās ražojumu vai tiesību aktu jomās un ļauj
tirgus uzraudzības iestādēm plānot pārrobežu
sadarbību kopējo interešu jomās. 1. tabula. Valstu tirgus uzraudzības
programmas (NMSP) — situācija 2010.–2012. gadā Valsts || Programmas veids[17] || 2010 || 2011 || 2012 Apvienotā Karaliste || Vispārīga un nozaru || x || x || x Austrija || Vispārīga un nozaru || x || x || x Beļģija || Vispārīga * || x || x || x Bulgārija || Vispārīga * || x || x || x Čehijas Republika || Nozaru || x || x || x Dānija || Vispārīga un nozaru || x || x || x Francija || Vispārīga un nozaru || x || x || x Grieķija || Vispārīga || x || x || x Igaunija || Vispārīga un nozaru || x || x || x Islande || Vispārīga || x || x || x Itālija || Vispārīga || x || x || x Īrija || Vispārīga * || x || x || x Kipra || Vispārīga un nozaru || x || x || x Latvija || Vispārīga un nozaru || x || x || x Lietuva || Nozaru || x || x || x Luksemburga || Vispārīga un nozaru || x || x || x Malta || Nozaru || x || x || x Nīderlande || Nozaru || x || x || x Polija || Vispārīga un nozaru || x || x || x Portugāle || Vispārīga un nozaru || x || x || x Rumānija || Vispārīga un nozaru || x || x || x Slovākija || Vispārīga un nozaru || x || x || x Slovēnija || Vispārīga un nozaru || x || x || x Somija || Nozaru || x || x || x Spānija || Nozaru || -- || x[18] || x Turcija || Vispārīga || x || x || x Ungārija || Nozaru || x || x || x Vācija || Vispārīga * || x || x || x Zviedrija || Vispārīga un nozaru || x || x || x * Šī programma
ietver arī informāciju par specifiskām nozarēm, kaut
arī tā nav sīki izklāstīta. 3.3. Ražojumi, kas rada nopietnu
risku Minētā regula dalībvalstīm
uzliek vispārēju pienākumu gādāt par to, ka ražojumus,
kuri var kaitēt lietotāju (patērētāju un
strādājošo) veselībai vai drošībai vai citā veidā
neatbilst ES saskaņošanas tiesību aktos izklāstītajām
prasībām, izņem no tirgus, ierobežo to pieejamību
tirgū vai aizliedz[19].
Turklāt tā nosaka, ka gadījumos, kad, pamatojoties uz
atbilstīgu riska novērtējumu, tiek uzskatīts, ka ražojums
rada nopietnu risku, dalībvalstīm nekavējoties
jāinformē Komisija par veiktajiem pasākumiem, izmantojot
ātrās ziņošanas sistēmu RAPEX[20]. Regulā iekļaujot atsauci uz sistēmu
RAPEX, tiek atzīts šī informācijas apmaiņas
mehānisma nozīmīgums tirgus uzraudzības jomā
vienotajā tirgū un šī mehānisma saistība ar katram
ražojumam paredzētajiem noteikumiem. RAPEX atsauces
rezultātā tika paplašināts arī pienākums
sūtīt RAPEX paziņojumus saistībā ar visām
precēm, ko aptver ES saskaņošanas tiesību aktu jomas, tajā
skaitā profesionālai lietošanai paredzētiem ražojumiem (piem.,
rūpnieciskām iekārtām) un ražojumiem, kuri var kaitēt
sabiedrības interesēm, neskaitot veselību un drošību
(piem., videi, drošībai, komercdarījumu godīgumam utt.). Minētais paplašinājums īpaši
veicina strādājošo aizsardzību[21] un vides aizsardzību[22], kaut
arī kopējais jaunu paziņojumu skaits regulas īstenošanas
pirmajos divos gados bija diezgan neliels. Līdztekus RAPEX
paziņojumiem saskaņā ar Direktīvu par produktu
vispārēju drošību Komisija 2010. gadā saņēma
20 paziņojumus atbilstīgi Regulai (EK) Nr. 765/2008
(7 no tiem saistībā ar ražojumiem, kuri rada nopietnu risku);
2011. gadā tā saņēma 25 šādus
paziņojumus (17 no tiem saistībā ar ražojumiem, kuri rada
nopietnu risku)[23].
Kopumā 9 valstis nosūtīja paziņojumus par
profesionālai lietošanai paredzētām precēm un ražojumiem,
kuri varētu kaitēt sabiedrības interesēm, neskaitot
veselību un drošību. Jaunākās tendences norāda uz
paziņojumu skaita pieaugumu, jo 2012. gadā Komisija kopumā
apstiprināja 37 jaunus paziņojumus, no kuriem 31 bija par
ražojumiem, kuri rada nopietnu risku. Tajā pašā laikposmā
paziņojumus sniedza vēl kāda cita dalībvalsts. Paredzams,
ka laika gaitā šie skaitļi pavisam noteikti pieaugs, jo
dalībvalstis profesionālai lietošanai paredzētu ražojumu
jomās kļūst proaktīvākas un pilnībā
pielāgo savu praksi plašākai RAPEX darbības jomai. No Komisijas puses šīs regulas
īstenošana ir prasījusi dažus centienus koordinēt jauno
paziņojumu novērtēšanai nepieciešamo kompetenci un pielāgot
spēkā esošās darbības procedūras šīs
sistēmas paplašinātajai darbības jomai. Jaunas RAPEX
paziņojumu sniegšanas IT platformas, sauktas par GRAS-RAPEX[24],
izveides pabeigšana bija milzīgs progress jaunu paziņojumu apstrādāšanas
jomā. 3.4. Atbilstīga riska
novērtēšanas metodika Kā daļu no SOGS grupu
veiktās regulas īstenošanas Komisija 2011. gadā izveidoja
riska novērtēšanas darba grupu, kuras sastāvā bija
dalībvalstu eksperti. Šīs darba grupas uzdevums bija sniegt konsultācijas
par atbilstīgiem riska novērtējuma veikšanas
līdzekļiem visiem nepārtikas produktiem un visiem riskiem, kas
ietilpst saskaņošanas tiesību aktu jomā. Spēkā
esošās RAPEX pamatnostādnes[25] jau nosaka riska novērtēšanas
metodiku patēriņa precēm, un dalībvalstīm tās
pavisam noteikti ir svarīgs atsauces avots. Darba grupai tika lūgts
novērtēt: (i) vai spēkā esošā metodika, kas
galvenokārt koncentrējas uz nesaskaņotajiem ražojumiem,
varētu pienācīgi ņemt vērā saskaņoto
ražojumu tiesiskās prasības; (ii) kā risināt
nepieciešamību novērtēt riskus sabiedrības interesēm,
neskaitot veselību un drošību, kuras šī metodika neņem
vērā. Projekta beigās riska novērtēšanas
darba grupa secināja, ka RAPEX pamatnostādnēs
norādītā metodika ir labs pamats, taču tās
piemērotība saskaņotajai jomai būtu jāuzlabo,
iekļaujot skaidras atsauces uz ražojumu pamatprasībām un
attiecīgajiem saskaņotajiem standartiem. Turklāt metodikas
valoda jāpielāgo plašākam sabiedrības interešu kopumam,
koncentrējoties uz jēdzienu "kaitējums", nevis
"trauma"[26]. 3.5. Vispārējā
informatīvā atbalsta sistēma — ICSMS Saskaņā ar regulu Komisija
izstrādā un uztur vispārēju arhivēšanas un
informācijas apmaiņas sistēmu par jautājumiem, kas attiecas
uz tirgus uzraudzības darbībām[27]. Komisijas eksperti izvērtēja
iespējamās alternatīvas (esoša instrumenta iegādi, jauna
instrumenta izveidi utt.) un secināja, ka piemērotākais
risinājums būtu ICSMS instrumenta (Tirgus uzraudzības
informācijas un saziņas sistēma) iegāde, kas ir
vienīgā tāda veida informācijas sistēma, kas pašlaik
jau darbojas. Tobrīd ICSMS kā tirgus uzraudzības iestāžu
saziņas līdzekli jau izmantoja 12 ES/EBTA dalībvalstis
(Apvienotā Karaliste, Austrija, Beļģija, Igaunija, Kipra,
Luksemburga, Malta, Nīderlande, Slovēnija, Šveice, Vācija un
Zviedrija), lai apmainītos ar informāciju par izmeklējumiem
saistībā ar noteiktiem ražojumiem un ar tiem saistītām
darbībām. 2011. gada novembrī Komisija
vienojās ar ICSMS-AISBL (iestāde, kas pārgrupē tirgus
uzraudzības iestādes ES/EBTA dalībvalstīs, kuras izmanto
ICSMS) un LUBW (Vides mērījumu aģentūra, kas atrodas
Bādenes-Virtembergas Vides un transporta ministrijas
pakļautībā, kur fiziski atrodas ICSMS) iegādāties
ICSMS par 1 940 940 euro. Saskaņā ar līgumu
ICSMS-AISBL un LUBW apņēmās: –
nodot Komisijai ICSMS instrumenta
intelektuālā īpašuma tiesības; –
integrēt dalībvalstis, kuras vēl nav
ICSMS locekles, un apmācīt lietotājus no jaunajām ICSMS
dalībvalstīm. Pirmās apmācības notika 2012. gada
maijā–jūnijā; –
sniegt tehnisko atbalstu un palīdzību
visiem ICSMS lietotājiem (ieskaitot palīdzības dienestu); –
ik dienu pārvaldīt ICSMS un
nodrošināt pakalpojuma kvalitāti; –
nodot Komisijai zinātību par ICSMS. ICSMS izmanto internetu un līdz ar to
sekmē visaptverošu informācijas apmaiņu starp visām tirgus
uzraudzības struktūrām. Šī sistēma lietotājiem
ļauj ātri un efektīvi apmainīties ar testu
rezultātiem, ražojumu identifikācijas datiem, fotogrāfijām,
saimnieciskās darbības veicēju sniegto informāciju, riska
novērtējumiem, kuros ietverta informācija par
bīstamību, negadījumu ziņojumiem un uzraudzības
iestāžu veiktajiem pasākumiem. ICSMS ir divas daļas — publiski
nepieejamā un publiski pieejamā. Publiski nepieejamo daļu lieto
tirgus uzraudzības iestādes. To var izmantot arī muitas
iestādes un ES ierēdņi. Tajā ietverta visa pieejamā
informācija (ražojuma apraksts, testu rezultāti, veiktie
pasākumi utt.). Publiski pieejamo daļu lieto
patērētāji un saimnieciskās darbības veicēji.
Publiski pieejamajā informācijā norādīti tikai tie
dati, kas attiecas uz ražojumu un tā neatbilstību, nevis
iekšējas lietošanas dokumentiem (t. i., starp iestādi un
ražotāju/importētāju utt.). ICSMS apkopo testu rezultātus jau par
vairāk nekā 47 500 ražojumu un uzskaita vairāk nekā
650 iestādes visās EEZ valstīs saistībā ar
vairāk nekā 45 direktīvām. Lietotāju kontu skaits
ir sasniedzis 3600. ICSMS ļauj visiem iekšējiem un ārējiem
lietotājiem veikt īpašu meklēšanu. Meklēšanu var veikt,
piemēram, ņemot vērā atsevišķus ražojumus un arī
ražojumu grupu testu rezultātus. Var iegūt testa rezultātus par
ražojumiem no konkrētām valstīm. Var iegūt informāciju
par ražojumiem, kurus aptver konkrētas direktīvas, paziņojumi
par drošības klauzulu, informācija par RAPEX
paziņojumiem, par ražotājiem, importētājiem un tirgotājiem.
Konfidencialitātes aspektus aizsargā piekļuves tiesību
sistēma. Katra tirgus uzraudzības iestāde var
ievadīt datus par izmeklētajiem ražojumiem, kuri vēl nav
ietverti datubāzē, un pievienot komentārus jau izveidotai
ražojuma informatīvajai dokumentācijai, t. i., atsauksmes par
tirgus uzraudzības iestāžu darbībām saistībā ar
izmeklētajiem ražojumiem. Turklāt pastāv iespēja nodot
citai iestādei atbildību par kādu ražojumu (tā saucamā
"stafetes kociņa nodošana"), ko arī plaši izmanto. Vēl ir pāragri izvērtēt ICSMS
līgumu, jo to parakstīja 2011. gada novembrī un nesen šo
sistēmu sāka ieviest ES valstīs, kuras nebija tās locekles.
Tomēr, ņemot vērā ICSMS potenciālu, šis līgums
Komisijai un visām attiecīgajām ieinteresētajām
personām (valsts iestādēm, ražotājiem, pilsoņiem) ir
ārkārtīgi izdevīgs. Saskaņā ar šo regulu
izveidotās vispārējās informatīvā atbalsta
sistēmas mērķis ir būt par politikas instrumentu, kas veicina
tirgus uzraudzību visā Eiropas Savienībā, jo īpaši
palielinot valsts līmenī veikto izmeklējumu efektivitāti un
saskaņotību. Eksperti, kuri izmanto ICSMS, uzskata, ka
informācijas apmaiņa par testu rezultātiem un izmeklējumiem
tirgus uzraudzības iestādēm rada šādas priekšrocības: –
steidzama iejaukšanās: ir iespējams
nekavējoties paziņot informāciju par nedrošiem ražojumiem un
līdz ar to nekavējoties rīkoties; –
atturēšana: ir iespējams ātrāk
identificēt "melnās avis" ražotāju vidū un
efektīvāk tās sodīt; –
izvairīšanās no darba
dublēšanās: vienas uzraudzības iestādes testu
rezultāti nekavējoties būs pieejami pārējām
dalībvalstīm; –
iespēja izveidot statistiku pēc nozares,
ražojuma utt.; –
visu jautājumu par ražojumu neatbilstību
aptveršana. Turklāt ICSMS nodrošina vērtīgu
platformu Eiropas tirgus uzraudzības politikas īstenošanai,
izveidojot pamatu šādiem procesiem: –
plaša mēroga tirgus intervences
koordinācija pret aizdomīgiem ražojumiem; –
paraugprakšu izstrāde, vispārēju
zināšanu un pieredzes apmaiņa; –
kopējas pieejas tirgus uzraudzībai
pieņemšana dažādās valstīs (tādējādi
izvairoties no konkurences izkropļojuma); –
ES tirgus uzraudzības informācijas
enciklopēdijas pieejamība; –
pilsoņu informēšana par
neatbilstīgiem ražojumiem un kompetento iestāžu
kontaktinformācijas sniegšana[28]. 3.6. Atbalsts
administratīvajai sadarbībai Regula (EK) Nr. 765/2008 sniedz Komisijai
juridisko pamatu dalībvalstu finansiālam atbalstam un
palīdzības sniegšanai saistībā ar ADCO
(Administratīvā sadarbība tirgus uzraudzības jomā)
grupas darbībām[29]. Administratīvās sadarbības grupas
tirgus uzraudzības jomā galvenais mērķis ir nodrošināt
direktīvu tehnisko noteikumu (sertifikācijas procedūru)
atbilstīgu un vienādu piemērošanu un tādējādi
ierobežot dalībvalstu piemēroto ierobežojumu izmantošanu
attiecībā uz tādu ražojumu laišanu tirgū, kuru
atbilstība ir apstiprināta. Pašlaik ir divdesmit ADCO grupas. Kopumā
tās rīko aptuveni 40 sanāksmes gadā un aptver
tādas jomas kā būvniecība, rotaļlietu drošums,
trokšņa emisijas, pirotehnika, radio un telekomunikāciju
galiekārtas, elektromagnētiskā saderība, zemsprieguma
iekārtas, medicīnas ierīces, iekārtas un aizsardzības
līdzekļi izmantošanai sprādzienbīstamā vidē,
spiediena iekārtas un pārvietojamas spiediena iekārtas,
mehānismi, pacēlāji, trošu ceļi, individuālās
aizsardzības līdzekļi, ekodizains, energomarķējums,
mērinstrumenti un neautomātiskie svēršanas instrumenti vai
izpriecu kuģi. To dalībnieki ir valsts tirgus uzraudzības
iestāžu amatpersonas, kas arī vada šīs sanāksmes.
Šajās grupās ir pārstāvēta arī Komisija. Tomēr ir konstatēts, ka atšķiras
dažādu nozaru ADCO grupu sanāksmju apmeklētība. Galvenais
iemesls, kāpēc dažās grupās ir mazs apmeklējums,
liekas, ir finansiālo līdzekļu trūkums pārstāvju
ceļa izdevumu un izmitināšanas segšanai. No otras puses, dažas tirgus
uzraudzības iestādes nepiesakās grupas vadīšanai tā
paša iemesla dēļ — finanšu trūkums sanāksmju
rīkošanai. 4. ES tirgū ievesto ražojumu kontrole Regula (EK) Nr. 765/2008 izklāsta
arī kontroļu uz ārējās robežas reglamentējošos
noteikumus[30].
Šo noteikumu vispārējais mērķis ir nodrošināt, ka
dalībvalstis ir izveidojušas pienācīgus kontroles
mehānismus, lai pārbaudītu trešo valstu izcelsmes ražojumu,
kurus laiž ES tirgū, atbilstību Savienības tiesību aktos
noteiktajām prasībām. Šim nolūkam regula nosaka
pamatprincipus par kontroļu uz ārējās robežas darbību,
preču laišanas brīvā apgrozībā atļaušanu vai
aizliegšanu un par visu šajos abos pasākumos iesaistīto iestāžu
sadarbību. Šie noteikumi balstās uz Padomes Regulu (EEK)
Nr. 339/93[31],
ko atcēla ar šo regulu. 4.1. Īstenošana
dalībvalstīs Tādēļ dalībvalstis
īstenoja īpašus kontroļu uz robežas noteikumus, izmantojot
šādus pasākumus: ·
izveidoja vienotu kontaktpunktu, lai veicinātu
kontroļu uz robežas efektivitāti; ·
nodrošināja finansējumu kontrolēm uz
robežas; ·
izstrādāja kontroļu uz robežas
īstenošanas politiku; ·
paplašināja kontroles uz robežas, lai aptvertu
lielāku skaitu ievešanas vietu; ·
nodrošināja kontroļu uz robežas
mērķtiecīgu veikšanu un novērsa negatīvu ietekmi uz
tirdzniecības veicināšanu; ·
izveidoja rakstiskus nolīgumus starp muitas un
tirgus uzraudzības iestādēm, lai stiprinātu sadarbību
kontroļu uz robežas jomā; ·
uzlaboja sadarbību starp muitas un tirgus
uzraudzības iestādēm (piem., uzlaboja informācijas
apmaiņu, pastiprināja sadarbību ar trešo valstu tirgus
uzraudzības iestādēm); ·
sniedza atbalstu muitas ierēdņiem, kuri
īsteno muitas pārbaudes; ·
veica riska analīzes vai sniedza atbalstu to
veikšanā; ·
saskaņoja muitas pasākumus; ·
apmācīja muitas ierēdņus. 4.2. Komisijas pamatnostādnes Lai veicinātu Regulas (EK) Nr. 765/2008
īstenošanu, Komisija kopā ar dalībvalstīm ir
izstrādājusi Pamatnostādnes par ievesto produktu drošības
un atbilstības pārbaudēm[32]. Šīs pamatnostādnes ir
iecerētas kā līdzeklis, ar kura palīdzību muitas
dienesti un tirgus uzraudzības iestādes uzlabo sadarbības
metodes un labu administratīvo praksi. Tajā pašā laikā
galvenā uzmanība pamatnostādnēs ir pievērsta
praktiskiem jautājumiem, ar kuriem muitas dienesti saskaras, veicot ar
produktu drošumu un atbilstību saistītu kontroli. Pamatnostādnes veido vispārīgā
daļa un speciālā daļa. Vispārīgā daļa
ir ļoti svarīga, lai izprastu vispārēji piemērojamos
ES tiesību aktus un jo īpaši pienākumus attiecībā uz
drošuma un atbilstības kontroli un sadarbību starp dalībvalstu
atbildīgajām iestādēm. Pamatnostādņu
speciālo daļu veido praktiski līdzekļi muitas
ierēdņiem, t. i., informācijas lapas un jautājumu
saraksti atsevišķām ražojumu grupām ar mērķi
vienkāršot kontroles. Komisija koordinē dalībvalstu centienus
izplatīt un izmantot šīs pamatnostādnes valsts līmenī.
Tā arī ir iesaistīta plašā valsts vizīšu
programmā, lai sniegtu pēc iespējas plašākus
norādījumus valsts amatpersonām un risinātu iespējamos
radušos specifiskos jautājumus. Visas šīs iniciatīvas finansē
programma "Muita 2013"[33]. 5. CE zīme un atbilstības
novērtēšana Iepriekš Komisija saimnieciskās darbības
veicēju, it sevišķi MVU vidū, konstatēja izpratnes
trūkumu par CE zīmes nozīmi. Šā iemesla dēļ
Regula (EK) Nr. 765/2008 izklāsta vispārējus principus, kas
reglamentē CE zīmes lietošanu. Saistībā ar to pēc
Eiropas Parlamenta pieprasījuma un kā daļu no regulas
īstenošanas procesa Komisija apņēmās īstenot
informācijas kampaņu par CE zīmi, kuras mērķgrupa jo
īpaši būtu saimnieciskās darbības veicēji
(galvenokārt pievēršoties MVU), kā arī valsts iestādes
un patērētāji. 5.1. Informācijas
kampaņa par CE zīmi CE zīmes informācijas kampaņas
mērķis bija paplašināt ieinteresēto personu zināšanas
par CE zīmi. To 2009. gadā finansēja
Uzņēmējdarbības un inovāciju programma, un tā
kopumā izmaksāja 2 miljonus euro. Kampaņa
sākās 2010. gada 1. ceturksnī un beidzās
2012. gada martā. Kampaņas ietvaros tika veikti šādi
pasākumi: –
tika izveidota speciāla tīmekļa
vietne visās ES/EBTA valodās, kas kalpo kā vienots kontaktpunkts
informācijai par CE zīmi (http://ec.europa.eu/enterprise/policies/single-market-goods/cemarking/);
–
tika izveidots stends, ko izmantot dalībai
tirdzniecības izstādēs[34];
visās ES/EBTA dalībvalstīs notika izglītojoši semināri
(Šveicei un Lihtenšteinai bija viens kopīgs seminārs); –
tika publicētas profesionāļiem un
patērētājiem paredzētas informācijas lapas un
brošūras visās ES/EBTA valodās; tika uzņemti divi
videoklipi un izveidots reklāmas materiāls; tika publicētas
informatīvās lapas visās ES/EBTA valodās par situāciju
saistībā ar CE zīmēm dažādās nozarēs un
dažādi raksti specializētajās publikācijās. Liekas, ka šī kampaņa savus
mērķus ir sasniegusi. Atsauksmes pēc semināriem un
tirdzniecības izstādēm (lielais dalībnieku skaits[35] un to
sniegtie pozitīvie rakstiskie novērtējumi), augstais
informācijas materiālu pieprasījums[36] un
drukāto un tiešsaistes plašsaziņas līdzekļu lielā
interese[37]
pierāda, ka šī kampaņa bija veiksmīga. Turklāt lielākā daļa
jautājumu, kurus ieinteresētās personas uzdeva par CE zīmi,
parāda, ka ieinteresētās personas tagad vairāk pārzina
CE zīmes nozīmi un ir vairāk informētas par savām
tiesībām un pienākumiem. Komisijai adresēto
ieinteresēto personu rakstisko jautājumu skaits kampaņas
laikā ir pieaudzis. Šie jautājumi kļūst arvien
sarežģītāki un detalizētāki, tādējādi
norādot uz daudz labākām zināšanām par CE zīmi
nekā agrāk. Turklāt tīmekļa vietnē
norādītās pamatnostādnes samazina iespējamas
kļūdīšanās un pārprašanas risku. 5.2. Pamatnostādnes nozares
likumdevējam un citām ieinteresētajām personām CE zīmes pareizs lietojums paredz labu
izpratni par dažādiem ražojumiem piemērojamajām atbilstības
novērtēšanas procedūrām. Lai palīdzētu
likumdevējiem, valsts iestādēm, akreditācijas
struktūrām, atbilstības novērtēšanas
struktūrām, saimnieciskās darbības veicējiem un
citām ieinteresētajām personām izvēlēties
pareizās novērtēšanas procedūras, Komisija ar politikas
dokumentu palīdzību sniedza konkrētas pamatnostādnes. ·
SOGS-N593 EN vai CERTIF 2009-03
"Ievirzes Lēmumā 768/2008 norādīto moduļu
izvēlei un īstenošanai un MVU īpatnības atbilstības
novērtēšanas jomā" sniedz norādes nozares
likumdevējam par to, kā izvēlēties atbilstības
novērtēšanas moduļus no Lēmumā Nr. 768/2008/EK
norādītās "izvēlnes". Turklāt tas sniedz
norādes paziņotajām struktūrām, kas veic
atbilstības novērtēšanu. Ievērojot labāka
tiesiskā regulējuma mērķi, likumdevējam
jāņem vērā ražojuma sarežģītība,
attiecīgās nozares uzņēmumu lielums (piem., MVU),
attiecīgā tehnoloģija, risks sabiedrības interesēm,
masveida vai sērijveida ražošanas procesa īpatnības.
Paziņotajām struktūrām līdzīgi
jāizvairās no saimnieciskās darbības veicēju liekas
apgrūtināšanas, taču saglabājot nepieciešamo
sabiedrības interešu aizsardzības augsto līmeni. ·
SOGS-N594 EN vai CERTIF 2009-04
"Ievads jaunā tiesiskā regulējuma atbilstības
novērtēšanas jomā, kā to nosaka Lēmums 768/2008"
ir paredzēts jaunajiem atbilstības novērtēšanas
dalībniekiem (likumdevējam, paziņotajām
struktūrām, ražotājiem). Tajā izskaidrots atbilstības
novērtēšanas process un raksturoti tā mehānismi un loma
ražojuma piegādes ķēdē. Turklāt tas skaidro
iesaistīto ieinteresēto personu lomu un sniedz atbilstības
novērtēšanas procedūras sīku analīzi, kā to
paredz Lēmums 768/2008. ·
SOGS N612 NE
vai CERTIF 2009-08 "Saskaņotu standartu izmantošana, lai
novērtētu atbilstības novērtēšanas struktūru kompetenci
jaunā tiesiskā regulējuma kontekstā" lielākoties
ir paredzēts akreditācijas struktūrām un katram no
atbilstības novērtēšanas moduļiem norāda, kurš no ES Oficiālajā
Vēstnesī publicētajiem saskaņotajiem standartiem
atspoguļo kritērijus, kuri atbilstības novērtēšanas
struktūrām jāizpilda, lai tās tiktu paziņotas
attiecībā uz konkrēto moduli. Minētie dokumenti ir pieejami Komisijas
tīmekļa vietnē[38]. [1] Sk.
regulas 4., 6. un 8. pantu. [2] To
kontaktinformācija pieejama Komisijas tīmekļa vietnē: http://ec.europa.eu/enterprise/newapproach/nando/index.cfm?fuseaction=ab.main
[3] CERTIF
2009-06 Rev. 6.0. Pārrobežu akreditācijas darbības (sk.
pievienoto Komisijas dienestu darba dokumentu). [4] Sk.
regulas 14. pantu. [5] Vispārīgas
pamatnostādnes sadarbībai starp Eiropas sadarbību
akreditācijai un Eiropas Komisiju, Eiropas Brīvās
tirdzniecības asociāciju un kompetentajām valsts
iestādēm. OV 2009/C 116/04. http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:C:2009:116:0006:0011:LV:PDF [6] Sk.
regulas 32. pantu. [7] http://www.european-accreditation.org/content/publications/pub.htm. [8] Minētās
darbības nav jāattiecina tikai uz Uzņēmējdarbības
un rūpniecības ģenerāldirektorāta pakalpojumiem vien,
tās aptvēra arī citus ģenerāldirektorātus
(piemēram, SANCO ĢD, AGRI ĢD, ENV ĢD,
MOVE ĢD, CLIMA ĢD). Lielisks piemērs ir darbs pie
jaunās Eiropas emisijas kvotu tirdzniecības sistēmas (ETS)
akreditācijas un verifikācijas regulas, kurā EA cieši
sadarbojās ar ENTR ĢD un CLIMA ĢD, lai rastu
risinājumu, kas atbilstu šā tiesību akta prasībām.
(Komisijas 2012. gada 21. jūnija Regula (ES) Nr. 600/2012
par siltumnīcefekta gāzu ziņojumu un tonnkilometru ziņojumu
verifikāciju un par verificētāju akreditāciju
saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/87/EK,
dokuments attiecas uz EEZ). [9] http://www.european-accreditation.org/content/ea/members.htm [10] CERTIF
2010-08 Rev.1. Paziņošana, neizmantojot akreditāciju (Regulas
(EK) Nr. 765/2008 5. panta 2. punkts). [11] Sk.
regulas 13. panta 3. punktu. [12] Pilnīgs
pārskats par sniegtajām atbildēm atrodams pievienotajā
Komisijas dienestu darba dokumentā. [13] Sk.
17. pantu. [14] http://ec.europa.eu/enterprise/policies/single-market-goods/regulatory-policies-common-rules-for-products/new-legislative-framework/index_en.htm [15] Sk.
18. panta 5. punktu. [16] http://ec.europa.eu/enterprise/policies/single-market-goods/regulatory-policies-common-rules-for-products/national-market-surveillance-programmes/index_en.htm. [17] Šī
situācija it sevišķi atspoguļo 2012. gadā izmantoto
pieeju. [18] Tikai
ierobežotam ražojumu skaitam. [19] Sk.
16. pantu. [20] Sk. 20. un
22. pantu. RAPEX ir ātrās ziņošanas sistēma, ko
izveidoja saskaņā ar DPVD 12. pantu. [21] Piemēri
ir paziņojums par lauksaimniecībā izmantotās barības
jaukšanas iekārtas neatbilstību Direktīvai 2006/42/EK par
mašīnām pēc tam, kad tā paziņotājā
valstī izraisīja nāves gadījumu, un par dažādiem
bīstamiem instrumentiem, kuri, kā tika konstatēts, neatbilst
Zemsprieguma direktīvai 2006/95/EK. [22] Piemēri
ir paziņojumi par dažādiem patērētāju
aizsardzības līdzekļiem un rotaļlietu iepakojumiem, kuru
sastāvā esošais kadmija apjoms pārsniedza REACH
regulā (EK) 1907/2006 atļauto līmeni, un paziņojumi par
pirotehniku, kuras sastāvā ir noturīgie organiskie
piesārņotāji. [23] Sīkāka
informācija par šiem paziņojumiem (paziņotājas
dalībvalstis, ražojumu kategorijas utt.) ir pieejama RAPEX
2010. gada un 2011. gada pārskatu 2.3. nodaļā,
kas pieejami tīmekļa vietnē: http://ec.europa.eu/consumers/safety/rapex/key_docs_en.htm.
[24] GRAS-RAPEX
2012. gada 29. maijā aizvietoja RAPEX-REIS
lietojumprogrammatūru. Jaunajā IT platformā ir ietvertas
modernākas funkcijas, starp tām — nolaižamā saraksta
izvēlnes, kuras ļauj RAPEX kontaktpunktiem
augšupielādēt informāciju par profesionālai lietošanai
paredzētiem ražojumiem un citiem riskiem, neskaitot veselību un
drošību. [25] Pieņemtas
ar Komisijas 2009. gada 16. decembra Lēmumu 2010/15/ES, OV
L 22, 26.1.2010., 1. lpp., http://ec.europa.eu/consumers/safety/rapex/docs/rapex_guid_26012010_lv.pdf [26] Dokuments SOGS-MSG
N031Rev1 vai CERTIF 2012-01 Rev1. [27] Sk.
regulas 23. pantu. [28] Sk.
19. panta 2. punktu. [29] Sk.
32. panta 1. punkta e) apakšpunktu. [30] Sk. 27.,
28. un 29. pantu. [31] Padomes
1993. gada 8. februāra Regula (EEK) Nr. 339/93 par
tādu produktu pārbaudēm attiecībā uz atbilstību
produktu drošības noteikumiem, kurus importē no trešām
valstīm (OV L 40, 17. 2.1993., 1. lpp.). [32] http://ec.europa.eu/taxation_customs/resources/documents/common/publications/info_docs/
customs/product_safety/guidelines_lv.pdf. [33] Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada
23. maija Lēmums Nr. 624/2007/EK, ar ko izveido muitas
rīcības programmu Kopienā. [34] Dalība
šādās tirdzniecības izstādēs: Hannover Messe
2010 (2010. gada aprīlī), Paris Hopital Expo
(2010. gada maijā), London CEDIA EXPO (2010. gada
jūnijā), Berlin IFA (2010. gada septembrī), Madrid
Orto Pro Care (2010. gada septembrī-oktobrī), Krakow
Eurotool (2010. gada oktobrī), Nuernberg International Toy
fair (2011. gada februārī), Milano fair
(2011. gada janvārī), Hannover Cebit (2011. gada
martā), Brno (Čehijas Republika) Amper fair
(2011. gada martā-aprīlī), Hannover Messe
(2011. gada aprīlī). [35] Semināros
piedalījās gandrīz divi tūkstoši interesentu. Dažās
tirdzniecības izstādēs kampaņas stendu apmeklēja
vairāk nekā divi tūkstoši cilvēku, un vairāk nekā
divi simti apmeklētāju iesaistījās padziļinātās
sarunās ar stenda personālu. [36] Tika
izdalītas sešdesmit tūkstoši informācijas lapu un brošūru
kopiju. [37] Vairāk
nekā simts četrdesmit publikācijas žurnālos,
informatīvajās vēstulēs un specializētajās
tīmekļa vietnēs. [38] http://ec.europa.eu/enterprise/policies/single-market-goods/documents/certif_doc_en.htm.