EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52012DC0261
COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT, THE COUNCIL, THE EUROPEAN ECONOMIC AND SOCIAL COMMITTEE AND THE COMMITTEE OF THE REGIONS on the implementation of the Services Directive. A partnership for new growth in services 2012-2015
KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI par pakalpojumu direktīvas īstenošanu. Partnerība jaunai pakalpojumu nozares izaugsmei 2012-2015
KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI par pakalpojumu direktīvas īstenošanu. Partnerība jaunai pakalpojumu nozares izaugsmei 2012-2015
/* COM/2012/0261 final */
KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI par pakalpojumu direktīvas īstenošanu. Partnerība jaunai pakalpojumu nozares izaugsmei 2012-2015 /* COM/2012/0261 final */
I.
Ievads: pakalpojumu ieguldījums izaugsmē un
nodarbinātībā Pakalpojumu nozare ir ievērojams
izaugsmes dzinējspēks ES — tā veido vairāk nekā
65 % no ES IKP un nodarbinātības. Pakalpojumu direktīva ir nozīmīgs Eiropas
līmeņa instruments pakalpojumu sektora strukturālo reformu
veicināšanai, un šī direktīva attiecas uz pakalpojumiem, kas
veido 45 % no ES IKP. Direktīvas
īstenošanas rezultātā esam pietuvojušies patiesi integrēta
iekšējā pakalpojumu tirgus izveidei un novērsuši virkni
šķēršļu. Ir
modernizēti simtiem valsts tiesību aktu, svītroti
tūkstošiem diskriminējošu, nepamatotu vai neproporcionālu
prasību visā ES. Direktīvas
īstenošanas sekmēšanai izveidotie "vienotie kontaktpunkti"
šobrīd darbojas vairumā dalībvalstu un palīdz
samazināt ievērojamo administratīvo slogu pakalpojumu jomā. Diagrammā redzams,
kādu ieguldījumu ES ekonomikā dod sektori, uz kuriem attiecas
direktīva, proti, aptuveni 45 % no IKP, un nozares, uz kurām
direktīva neattiecas. Vairumu sektoru, uz kuriem
neattiecas direktīva, regulē īpaši nozares tiesību akti
(skatīt 1. pielikumu). Vispārējas
ekonomiskas nozīmes pakalpojumi ir daudzos pakalpojumu sektoros; tie ir īpaši aplūkoti
Komisijas 2011. gada 20. decembra paziņojumā par vispārējas
nozīmes pakalpojumu kvalitātes sistēmu Eiropā. Pasākumi, ko dalībvalstis ir
pieņēmušas pakalpojumu direktīvas īstenošanai, laika
gaitā papildus ienes 0,8 % no ES IKP, un lielākā daļa
šīs ietekmes materializējas 5-10 gados pēc īstenošanas[1]. Taču nevar noliegt: pakalpojumu
sniedzēji, kas vēlas darboties pāri robežām, joprojām
sastopas ar šķēršļiem. Atšķirībā no preču
iekšējā tirgus patērētāji ne vienmēr spēj
viegli piekļūt pakalpojumiem citā ES dalībvalstī. Ekonomiskā analīze liecina: ja
dalībvalstis novērstu gandrīz visus palikušos ierobežojumus,
kopējais ekonomiskais ieguvums vairāk nekā trīs reizes
pārsniegtu patlaban panākto — apmēram 2,6 % no IKP[2]. Tas nozīmē, ka vēl ir daudz
iespēju palielināt pakalpojumu direktīvas piedāvāto
ekonomisko ieguvumu izmantošanu. Atbilstoši
Eiropadomes aicinājumam[3]
dalībvalstīm jāpanāk pilnvērtīga direktīvas
darbība. Pilnīgi
īstenoti noteikumi ievērojami uzlabos pakalpojumu vienotā tirgus
darbību, jo īpaši vienkāršojot MVU piekļuvi tirgum un
paplašinot patērētāju izvēles iespējas. Tāpat palielināsies ES
konkurētspēja, izaugsme un nodarbinātība. Šis paziņojums parāda, kā to var
izdarīt, izpilda direktīvas 41. pantā paredzētās
Komisijas ziņošanas saistības un atsaucas Eiropadomes un Eiropas
Parlamenta aicinājumam cieši sekot direktīvas īstenošanai un
ziņot par to, kā arī par iniciatīvām pakalpojumu
vienotā tirgus pilnveidošanai un nostiprināšanai. Paziņojumā ir izklāstīti
uzdevumi, kas dalībvalstīm un Komisijai jāveic, lai
nodrošinātu lielāko iespējamo direktīvas ietekmi. Uzdevumu pamatā ir sīka
informācija par pakalpojumu direktīvas īstenošanu katrā
dalībvalstī un par pārbaudes rezultātiem, kas
izklāstīti pievienotajos dienestu darba dokumentos[4]. Uzdevumu izpildi uzraudzīs, izmantojot
vienotā tirgus pārvaldības uzlabošanas pasākumus, ko
Komisija aprakstīja paralēli šim dokumentam pieņemtā
paziņojumā. Minētā
uzraudzība būs daļa no Eiropas pusgada ietvaros veiktās
uzraudzības, un vajadzības gadījumā tās
rezultātus atspoguļos konkrētai valstij adresētos
ieteikumos. Komisija jau
2012. gada 30. maijā ierosināja konkrētām
valstīm adresētus ieteikumus par strukturālajām
reformām pakalpojumu sektorā[5]. II. Pakalpojumu direktīvas
potenciāla pilnīga realizēšana Direktīva aptver daudzus un dažādus
sektorus, sākot no tradicionālajiem pakalpojumiem līdz tiem,
kuru pamatā ir zināšanas. Direktīvas
ietekme ir plaša un skar gan lielus, gan mazus pakalpojumu sniedzējus,
tostarp tūkstošiem MVU. Komisija koncentrēs savus pasākumus
uz pakalpojumu sektoriem ar ievērojamu ekonomisko nozīmi un izaugsmes
potenciālu, kas pārsniedz vidējo rādītāju: – uzņēmējdarbības pakalpojumiem, kas veido
11,7 % no IKP, – būvniecību, kas veido 6,3 % no IKP, – tūrismu, kas veido 4,4 % no IKP, un – mazumtirdzniecību, kas veido 4,2 % no IKP. Nodrošinot labāku īstenošanu un
noteikumu faktisko darbību, ar jau pieņemto regulējumu var
panākt daudz vairāk. Ja
gribam sasniegt izaugsmes un nodarbinātības rezultātus
īstermiņā, šī ir iespēja, ko ES nevar atļauties
ignorēt. Dalībvalstīm un Komisijai
galvenokārt jākoncentrējas uz tālejošāku un
pilnīgu pakalpojumu direktīvas īstenošanu, lai pirms
direktīvas tvēruma paplašināšanas realizētu tās esošo,
neizmantoto potenciālu. Gandrīz
visas komerciālo pakalpojumu darbības jau regulē ES tiesību
akti (skatīt 1. pielikumu). Tāpēc Komisija uzskata, ka šobrīd nav nepieciešams
direktīvu grozīt. Direktīvas ieguvumus līdz šim
vairāk ir izjutuši pakalpojumu sniedzēji, kas vēlas sākt
uzņēmējdarbību savā vai citā
dalībvalstī. Turpretim
pakalpojumu sniedzēji, kas vēlas sniegt pārrobežu pakalpojumus,
joprojām nav pārliecināti par dalībvalstu piemēroto
tiesisko regulējumu un saskaras ar šķēršļiem. Dažos gadījumos problēmu cēlonis
ir nekonsekventa vai nepareiza citu ES instrumentu piemērošana, kā
piemēru var minēt direktīvu par profesionālo
kvalifikāciju atzīšanu vai e-komercijas direktīvu. 1. Nepielaidīguma politika noteikumu neievērošanas
gadījumā Komisija nepieļaus atkāpes
gadījumos, ja tiks konstatēta neatbilstība turpmāk
izklāstītām nepārprotamām saistībām, ko
direktīva uzliek dalībvalstīm. Direktīva aizliedz virkni diskriminējošu un īpaši
apgrūtinošu prasību, kas minētas 14. pantā. Dalībvalstis lielu daļu no tām ir
atcēlušas. Taču
konstatēts, ka ir vēl atlikušas diskriminējošas prasības,
kas jālikvidē. Direktīva ievieš īpašus
pienākumus atļauju izsniegšanas procedūru vienkāršošanai: 1) 13. panta 4. punktā ir paredzēta
klusējot izteikta piekrišana, t.i., ja administrācija neatbild,
apstiprinājums ir uzskatāms par saņemtu, un 2) 10. panta
4. punkts paredz atļauju spēkā esību visā
valstī. Vairākas
dalībvalstis ievēro šos pienākumus tikai ierobežotā
mērā un ar pārāk daudziem izņēmumiem. Ir steidzami jārīkojas, lai
panāktu pienācīgu pienākumu izpildi. Direktīva 24. pantā nepieļauj
reglamentēto profesiju sniegtu komerciālo paziņojumu
vispārējus aizliegumus. Tomēr
desmit dalībvalstīs joprojām pastāv vispārējs
komerciālo paziņojumu aizliegums, kas jālikvidē. Uzņēmējdarbības veikšanas
prasības padara pārrobežu pakalpojumu sniegšanu neiespējamu. Tās ir vienas no ierobežojošākajām
prasībām; uz tām attiecas pakalpojumu direktīvas
16. panta (pakalpojumu sniegšanas brīvības klauzulas)
2. punkts, kas nosaka, ka dalībvalstis tās nedrīkst
piemērot pakalpojumu sniedzējiem. Ar pakalpojumu direktīvas 14. pantu ir aizliegtas arī
reģistrētās adreses un valstspiederības prasības. Šo nepārprotamo aizliegumu
pārkāpumi joprojām pastāv dalībvalstīs un ir
jānovērš[6]. Uzdevumi Dalībvalstīm ir jāapņemas pilnībā
salāgot savus tiesību aktus ar pakalpojumu direktīvu, steidzami
novēršot savās tiesību normās atlikušās
neatbilstības nepārprotamiem pienākumiem, ko paredz pakalpojumu
direktīva. Komisija nepieļaus atlaides un vajadzības gadījumā
izmantos pārkāpumu izmeklēšanas procedūras. 2. Pakalpojumu
direktīvas ekonomiskās ietekmes paaugstināšana Direktīva
daudzus īstenošanas aspektus atstāj dalībvalstu ziņā. Jo īpaši jāmin pakalpojumu
direktīvas 15. pants, kas attiecas uz tādām prasībām
kā juridiskā forma, kapitāla daļu vai akciju turēšana,
kvantitatīvi un teritoriāli ierobežojumi un tarifi un ļauj
dalībvalstīm saglabāt šīs prasības tikai tiktāl,
cik tās ir samērīgas un pamatotas ar sevišķi svarīgu iemeslu
saistībā ar sabiedrības interesēm. Dalībvalstis ir
izmantojušas šo iespēju dažādā mērā. Bieži tās ir izvēlējušās
saglabāt status quo, nevis vairāk atvērt savu pakalpojumu
tirgu. Pat tad, ja šāda
izvēle ne vienmēr ir direktīvas pārkāpums,
minētās prasības var kavēt ekonomikas izaugsmi un
dalībvalstīm tās būtu vēlreiz jāizskata. Tādējādi būtu iespējams
realizēt daļu no aprēķinātās papildu izaugsmes. Tāpēc dalībvalstīm
būtu vēlreiz jāizvērtē, kā tās ir
izmantojušas pieļauto rīcības brīvību. Vispirms jāizskata tās prasības,
kas ierobežo uzņēmumu struktūru un līdzdalību
kapitālā, jo tās liek šķēršļus profesionālo
pakalpojumu attīstībai. Līdzšinējie
panākumi un reformas, kas risinās vairākās
dalībvalstīs, liecina, ka ir iespējams mazāk ierobežojošs
regulējums pakalpojumiem, neapdraudot kvalitāti un nemazinot
speciālistu neatkarību. Tāpat arī pakalpojumu sniegšanas
brīvības klauzula, kas noteikta direktīvas 16. pantā,
paredz izvērtēt pamatojumu un proporcionalitāti
prasībām, ko dalībvalstis nosaka savā teritorijā
pārrobežu pakalpojumus piedāvājošiem pakalpojumu
sniedzējiem, kas veic uzņēmējdarbību citās
dalībvalstīs. Uzņēmumiem
un profesionāļiem, kas sniedz pārrobežu pakalpojumus,
joprojām nepieļaujami bieži trūkst pārliecības par
noteikumiem, kas uz tiem attiecas. Vēl
ļaunāk, dažkārt tiem jāievēro praktiski visi
tiesību akti dalībvalstī, kurā tie sniedz pakalpojumus,
papildus tās dalībvalsts tiesību aktu saistībām,
kurā tie veic uzņēmējdarbību. Ir jāpilnveido valsts tiesību akti, ar ko īsteno
pakalpojumu direktīvas noteikumus par pārrobežu pakalpojumu
sniegšanu, lai nodrošinātu juridisko noteiktību un novērstu šo
divkāršo regulatīvo slogu. Īpašas
problēmas pakalpojumu sniedzējiem sagādā
apdrošināšanas pienākumi. Tie
ir noteikti daudzām darbībām, lai aizsargātu pakalpojumu
saņēmējus. Dažas no
šīm prasībām pārklājas ar tām, ko paredz valsts,
kurā attiecīgais uzņēmums veic
uzņēmējdarbību, un tādējādi pieaug
uzņēmumu izmaksas. Vēl
būtiskāk ir tas, ka atrast pārrobežu pakalpojumu
apdrošinātāju dalībvalstī, kur uzņēmums veic
uzņēmējdarbību, vai dalībvalstī, kurā tiek
sniegts pakalpojums, var izrādīties sarežģīti, jo
īpaši būvniecības un tūrisma sektoros. Uzdevumi Komisija kopā ar dalībvalstīm
2012. gadā sāks profesionālizvērtēšanas (peer review)
procesu un paraugprakses apmaiņu, pievēršoties prasībām,
kas ierobežo uzņēmumu struktūru un līdzdalību
kapitālā, un pakalpojumu sniegšanas brīvības klauzulai. Dalībvalstīm ir
jāapņemas rūpīgi izvērtēt to tiesību normas
šajos jautājumos. Rezultāti
tiks vērtēti līdz 2013. gada vidum. Dalībvalstīm jānovērš visi
ierobežojumi un atļauju saņemšanas prasības, kas nav pamatotas,
balstoties uz direktīvu, un jo īpaši jāpārskata pakalpojumu
sniedzējiem uzlikto prasību nepieciešamība un
proporcionalitāte. Attiecībā
uz citiem ierobežojumiem, ko var pamatot, balstoties uz direktīvu,
dalībvalstīm jāizvērtē to likvidēšanas
ekonomiskās priekšrocības un vajadzības gadījumā
attiecīgi jārīkojas. Komisija 2013. gada Eiropas pusgada ietvaros
sagatavos konkrētām valstīm adresētus ieteikumus par prioritārajām
darbībām. Vajadzības
gadījumā, ņemot vērā gūtos rezultātus,
Komisija apsvērs nepieciešamību ierosināt papildu tiesību
aktus par konkrētiem jautājumiem. Dalībvalstīm intensīvāk
jācenšas palielināt iekšējā tirgus informācijas
sistēmas (IMI) lietošanu. Komisija cieši uzraudzīs dalībvalstu virzību uz šo
mērķi un tām palīdzēs. Komisija veicinās pasākumu
izstrādi apdrošināšanas nozarē, lai pakalpojumu sniedzējiem
būtu pieejama pienācīga apdrošināšana, tostarp
gadījumos, kad pakalpojumus sniedz citās dalībvalstīs. Jo īpaši apdrošināšanas
sabiedrībām, kas veic uzņēmējdarbību
vairākās dalībvalstīs un izdod apdrošināšanas polises,
kas attiecas uz pakalpojumu sniegšanu, jāapdrošina pakalpojumu sniedzēji,
kad tie sniedz pārrobežu pakalpojumus šajās dalībvalstīs. Komisija līdz 2013. gada beigām
novērtēs progresu apdrošināšanas nozarē. Atkarībā no panākumiem vai
to trūkuma Komisija izskatīs alternatīvus risinājumus,
tostarp vajadzību ierosināt tiesību aktus. 3. Profesionālie
pakalpojumi: tiesiskā
regulējuma modernizācija Pastāv aptuveni 800 reglamentēto
profesiju kategoriju. Konstatēts,
ka profesionālo pakalpojumu regulējums dalībvalstīs
atšķiras. Šo atšķirību
ietekmi saasina apgrūtinošas kvalifikāciju atzīšanas
procedūras. Eiropadome
uzsvēra, ka ir svarīgi gūt panākumus, stiprinot
profesionālo kvalifikāciju savstarpēju atzīšanu, samazinot
reglamentēto profesiju skaitu un likvidējot nepamatotus
regulatīvos šķēršļus[7]. Minētos jautājumus risina nesen
ierosinātā profesionālo kvalifikāciju direktīvas
modernizācija. Lai
rezultātus gūtu pēc iespējas drīz, Komisija 8
dalībvalstīm adresēja konkrētus ieteikumus šajā
jomā[8],
un tie tiks vēlreiz pārskatīti 2013. gada Eiropas pusgada
ietvaros. Attiecībā uz pārrobežu
pakalpojumu sniegšanu pārskatītās direktīvas priekšlikums paredz,
ka dalībvalstīm būs skaidri jānosaka un jāpamato
gadījumi, kad tās vēlas izmantot izņēmuma iespēju
pārbaudīt pakalpojumu sniedzēju kvalifikāciju, pirms tiem
tiek ļauts piedāvāt pakalpojumus. Tāpat dalībvalstīm būs jānodrošina, ka
ikgadējā deklarācija, kas dažkārt pakalpojumu
sniedzējiem jāiesniedz, ir derīga visā dalībvalsts
teritorijā. Tādā
veidā samazināsies birokrātija un tiks novērsta
speciālistu neskaidrā situācija. Pārredzamība un ierosinātais savstarpējās
novērtēšanas mehānisms palīdzēs mazināt
sarežģītību, ko izraisa atšķirības profesiju
regulējumā. Dalībvalstīm
būtu valsts līmenī jāpārskata kvalifikācijas
prasības, kas attiecas uz reglamentētajām profesijām, un
rezervētās darbības. Kad priekšlikums būs pieņemts,
Komisija plāno iesniegt paziņojumu 2013. gadā. Paziņojumā tiks analizēta valstij
adresēto ieteikumu īstenošana un situācijas attīstība
dalībvalstīs profesiju regulējuma ziņā. Uzdevumi Eiropas Parlamentam un Padomei līdz 2012. gada beigām
jāpieņem priekšlikums modernizētai profesionālo
kvalifikāciju direktīvai atbilstoši Eiropadomes 2011. gada
oktobra aicinājumam. Komisija - 2013. gada Eiropas pusgada ietvaros palīdzēs
dalībvalstīm īstenot valstij adresētos ieteikumus
profesionālo pakalpojumu jomā un šajā saistībā
2012. gadā sāks kopīgu darbu ar dalībvalstīm, lai
panākumus gūtu pēc iespējas drīz, - 2013. gadā pēc pārskatītās
direktīvas pieņemšanas iesniegs paziņojumu, lai
izklāstītu dalībvalstu gūtos panākumus un
vienkāršotu reglamentēto profesiju savstarpējo atzīšanu,
kas paredzēta direktīvā. 4. Pakalpojumu
direktīva — patērētāju labā Ar to vien, ka tiek sekmēta pakalpojumu
sniegšana pāri valstu robežām, nepietiek, lai izveidotu patiesi
vienotu pakalpojumu tirgu. Tikpat
svarīgi ir nodrošināt to, ka pakalpojumu saņēmēji var
viegli izmantot iespējas, kuras tiem piedāvā vienotais tirgus. Lai uzlabotu patērētāju
tiesības un panāktu lielāku uzticēšanos iekšējam
tirgum, pakalpojumu direktīva dalībvalstīm paredz pienākumu
novērst regulatīvos šķēršļus pakalpojumu
saņēmējiem, kas vēlas pirkt pakalpojumus no pakalpojumu
sniedzējiem, kuri veic uzņēmējdarbību citās
dalībvalstīs. Tā
arī nodrošina, lai patērētāji varētu izdarīt
apzinātu izvēli, pērkot pakalpojumus citās
dalībvalstīs, jo direktīvā ir paredzēti
informācijas sniegšanas pienākumi, kuri attiecas gan uz pakalpojumu
sniedzējiem, gan dalībvalstu iestādēm (piemēram,
tā sauktās 21. panta struktūras, kas palīdz
patērētājiem). Jāmin
arī tas, ka direktīvas mērķis ir izbeigt tādu
pakalpojumu sniedzēju piekoptu praksi, kas nepamatoti kavē citās
dalībvalstīs dzīvojošu patērētāju iespējas
piekļūt attiecīgajiem pakalpojumiem. Šajā sakarā svarīgs elements, nodrošinot
patērētājiem netraucētu piekļuvi vienotajā
tirgū, ir nediskriminācijas klauzula. Direktīvas 20. pants aizliedz
diskrimināciju pret pakalpojumu saņēmējiem, pamatojoties uz
viņu valstspiederību vai dzīvesvietas valsti. Tas attiecas uz piegādes atteikumiem vai
piedāvājumiem ar mazāk labvēlīgiem noteikumiem, ja
atšķirībai nav objektīva pamata. Šāda veida situācijām vairs nevajadzētu rasties, ja
dalībvalstīs pilnībā tiek īstenots 20. pants. Piemērojot nediskriminēšanas
klauzulu, katrs gadījums jāizskata atsevišķi[9]. Īpaša uzmanība jāpievērš gadījumiem, kad
patērētājiem, kas vēlas par citā dalībvalstī
sniegtu pakalpojumu norēķināties ar pārskaitījumu vai
tiešo debetu euro, tiek prasīta lielāka maksa nekā tad, ja
darījums notiktu valsts robežās. Principā vairs nedrīkst atteikt patērētājiem
piegādes ar pamatojumu, ka fiziski piegādāt preces citā
dalībvalstī ir neiespējami. Tāpat pakalpojumu sniedzēji nedrīkstētu
paļauties uz tīri ģeogrāfiskiem faktoriem, izmantojot
praksi, kas mākslīgi sadala tirgus ES vienotajā tirgū un
tādējādi kaitē patērētājiem. Šķēršļi, kas kavē
pārrobežu pakalpojumu sniegšanu, turpina pastāvēt, un ir
uzsāktas iniciatīvas ES līmenī to samazināšanai un
vienotā tirgus darbības uzlabošanai. Pie šādām iniciatīvām jāmin vienotā euro
maksājumu telpa, Komisijas priekšlikums par fakultatīviem Eiropas
vienotiem tirdzniecības noteikumiem, patērētāju
tiesību direktīvas īstenošana, priekšlikums izveidot „vienas
pieturas aģentūras” PVN jautājumiem, priekšlikumi izveidot
alternatīvas strīdu izšķiršanas struktūras
patērētāju strīdu izšķiršanai un ES mēroga
tiešsaistes platformu pārrobežu sūdzībām un
gaidāmās iniciatīvas par autortiesību kolektīvo
pārvaldījumu un nodevām par kopēšanu un reprogrāfisko
reproducēšanu privātām vajadzībām. Uzdevumi Dalībvalstīm prioritārā
kārtā jānodrošina valsts noteikumu izpilde, ar kuriem
īsteno nediskriminācijas klauzulu. Komisija sadarbosies ar valsts iestādēm, kas izskata
sūdzības par diskriminējošu attieksmi, kā arī ar
kompetentajām izpildes iestādēm, lai panāktu to, ka
patērētāji spēj pilnībā izmantot vienotā
tirgus priekšrocības. Komisija
līdz 2013. gada vidum ierosinās precīzi orientētus
pasākumus, ar kuriem uzraudzīs noteikumu piemērošanu un
gadījumos, kad tiks konstatēti trūkumi, veiks korektīvas
izpildes darbības. Komisija ir nākusi klajā ar
sākotnējiem skaidrojumiem par nediskriminācijas klauzulu, un
tā cieši uzraudzīs tās izpildi. Līdz 2013. gada beigām, pamatojoties uz pieredzi ar šīs
tiesību normas īstenošanu dalībvalstīs, tiks izdoti
konkrēti papildu norādījumi. Gatavojot norādījumus, tiks ņemtas vērā
regulējuma izmaiņas, ar ko novērš atlikušos
šķēršļus, kuri traucē uzņēmumiem
piedāvāt pakalpojumus pāri valsts robežām. Komisija nekavējoties sāks darbu ar
uzņēmumiem, piemēram, pārstāvības
organizācijām un tirdzniecības kamerām, lai uzlabotu
pārredzamību un atbalstītu uzņēmumu centienus panākt,
lai klienti varētu veikt pārrobežu pirkumus vienotajā
tirgū. Komisija
atbalstīs konkrētu nozaru pakalpojumu sniedzējus, kas
pieņems brīvprātīgus kvalitātes kodeksus, paredzot
saistības attiecībā uz to pakalpojumu pārrobežu
piekļuves nosacījumiem. Komisija novērtēs sasniegto līdz 2013. gada vidum. Komisija ciešā sadarbībā ar
dalībvalstīm informēs patērētājus par to
tiesībām vienotajā tirgū, ko paredz pakalpojumu
direktīva, izpratnes veicināšanas kampaņas ietvaros, kas
risināsies 2013. gadā saistībā ar Eiropas pilsoņu
gadu. 5. Faktiska
vienotā tirgus funkcionēšana Direktīva nepastāv izolētā
vidē. Tā var
pilnībā var darboties tikai tad, ja to saskaņoti piemēro
kopā ar citām vienotā tirgus direktīvām. Tas ir jo īpaši svarīgi
attiecībā uz profesionālo kvalifikāciju direktīvu un
e-komercijas direktīvu. Profesionālo kvalifikāciju
atzīšanas kārtība daudzās dalībvalstīs ir gara un
sarežģīta. Pārrobežu pakalpojumus arvien biežāk
sniedz tiešsaistē. Neraugoties
uz vienkāršošanu, ko paveica pakalpojumu direktīva un e-komercijas
direktīva, joprojām pastāv šķēršļi. Uzdevumi Dalībvalstīm ir jāapņemas
pilnībā saskaņot savus tiesību aktus un procedūras ar
profesionālo kvalifikāciju un e-komercijas direktīvām. Valsts tiesību normās
jāievēro šo direktīvu kopējā ietekme. Steidzami jāveic vajadzīgie
pielāgojumi. Komisija stingri pildīs šīs
direktīvas, īpašu uzmanību pievēršot to kopējai
piemērošanai, lai nodrošinātu to, ka pakalpojumu sniedzēji
patiešām jūt pozitīvu ietekmi. Vajadzības gadījumā
Komisija izmantos pārkāpumu izmeklēšanas procedūras. 6. Konkrētu
sektoru vajadzības Veiktspējas pārbaudēs[10] tika konstatēts, ka
jānovērš vairāki izaugsmes šķēršļi konkrētos
sektoros. 6.1 Speciālistu pakalpojumi: savstarpējas atzīšanas praktiska ieviešana Uz pārrobežu speciālistu
pakalpojumiem var attiekties prasības, kas noteiktas, īstenojot ES
nozaru noteikumus. Tajās paredzēts: speciālistiem
jāsaņem atļaujas attiecībā uz darbībām, kas
ir saistītas ar fluorētām siltumnīcefekta gāzēm
(F-gāzēm) dzesēšanas sistēmās, ar ēku
energoefektivitāti vai atkritumu apstrādi un transportu. Ja uz šiem speciālistiem attiecas
akreditācijas sistēma, akreditācijas sertifikātu
savstarpēju atzīšanu sekmē Regula (EK) Nr. 765/2008. Jāpanāk, lai tiktu pilnībā
izmantotas regulas sniegtās priekšrocības. Kad ES nozaru tiesību akti paredz
atļaujas vai akreditācijas shēmas valsts līmenī,
jānodrošina, lai pilnvarotie vai akreditētie pakalpojumu
sniedzēji varētu veikt darbību citās
dalībvalstīs, pamatojoties uz atļauju vai akreditāciju, kas
iegūta savā dalībvalstī. Uzdevumi Komisija centīsies panākt, lai
turpmākos priekšlikumos nozaru tiesību aktiem, ar ko
specializētus pakalpojumus sniedzošajiem speciālistiem izveido
apstiprināšanas shēmas, tiktu plašāk izmantota
savstarpējās atzīšanas klauzula. Piemērojot patlaban spēkā esošos
nozaru tiesību aktus, dalībvalstīm ir pilnībā
jāīsteno LESD 56. pants un ES tiesību normas, ar ko
sekmē citu dalībvalstu speciālistu pakalpojumu sniegšanu,
piemēram, profesionālo kvalifikāciju direktīva, ja tā
ir reglamentēta profesija, vai Regula 765/2008, ja runa ir par
akreditāciju. Dalībvalstīm
jāizmanto IMI, lai vienkāršotu citas dalībvalsts prasību
ievērošanas pārbaudi. Vēl precīzāk jāsaskaņo
tehniskie standarti, jo īpaši izmantojot ES standartizācijas
mehānismus (CEN), jomās, kur pastāv ievērojamas
atšķirības ES tiesību aktu īstenošanā dalībvalstīs,
piemēram, attiecībā uz ēku energoefektivitātes
sertifikāciju. 6.2 Patērētāju aizsardzības tiesību akti Ievērojamā daļā
spēkā esošā ES patērētāju aizsardzības
tiesību acquis izmantota minimāla harmonizācija. Jomās, uz kurām attiecas
minimālā harmonizācija, dalībvalstis bieži vien ir
gājušas tālāk par minimālajiem noteikumiem. Rezultātā ir radusies situācija,
kad pakalpojumu sniedzēji var sastapties ar atšķirīgām
prasībām atkarībā no tā, kurā vietā
viņi vēlas sniegt pakalpojumus, un tādējādi
vienotajā tirgū var parādīties kropļojumi. Komisija šo problēmu var risināt
divējādi: ar dziļāku
vai pat pilnīgu harmonizāciju, kā tas nesen paredzēts
patērētāju tiesību direktīvā vai kā
2012. gada janvārī ierosināts vispārīgajā
datu aizsardzības regulā, vai
izmantojot fakultatīvu harmonizāciju, kā 2011. gada
oktobrī ierosināts fakultatīvajos Eiropas vienotajos
tirdzniecības noteikumos. Abas
metodes viena otru papildina, un tās jāizmanto atkarībā no acquis
situācijas, nepieciešamības ievērot subsidiaritātes
principu, attiecīgajām sabiedrības interesēm, kā
arī nepieciešamības nodrošināt augstu patērētāju
tiesību aizsardzības līmeni, jo īpaši attiecībā
uz pakalpojumiem tiešsaistē. Uzdevumi Komisija centīsies paātrināt
likumdošanas procedūras attiecībā uz pasākumiem, kas skar
patērētājus – svarīgāko aspektu vienotajā
pakalpojumu tirgū. Komisijas uzdevums, turpmāk ierosinot jaunus
ES patērētāju aizsardzības tiesību aktus, būs
atbilstīgā gadījumā nodrošināt lielāku
harmonizācijas līmeni. Eiropas Parlamentam un Padomei būtu jāapvieno savi centieni
sasniegt šo mērķi, lai nodrošinātu pilnīgu vienotā
tirgus darbību. Konkrēti tūrisma nozarē, kā
norādīts patērētāju tiesību aizsardzības
programmā[11],
Komisija 2013. gada sākumā ierosinās atjauninātu
direktīvu par kompleksiem ceļojumiem, kurā centīsies
vairāk harmonizēt valstu tiesību aktus, jo īpaši
attiecībā uz piedāvājumiem tiešsaistē. Attiecībā uz patērētāju
aizsardzības tiesību aktiem, kur piemēro minimālo
harmonizāciju, Komisija strādās kopā ar valstu
izpildiestādēm, lai nodrošinātu ES patērētāju
tiesību acquis pareizu īstenošanu
konsekventā un aptverošā veidā, pienācīgi ņemot
vērā vienotā tirgus tiesības un noteikumus. 6.3 Mazumtirdzniecības un uzņēmējdarbības
pakalpojumi: konkrētas
iniciatīvas Darbības mazumtirdzniecības
sektorā traucē vairākas problēmas. Daudzas no tām ir
nosauktas mazumtirdzniecības tirgus uzraudzības ziņojumā[12], un daudzas ir minējis
Eiropas Parlaments[13]. Ņemot vērā šī sektora
ekonomisko nozīmi, Komisija gatavo Eiropas mazumtirdzniecības
rīcības plānu, kurā noteiks ES stratēģiju
mazumtirdzniecības sektorā nākamajiem gadiem. Konstatēts, ka uzņēmējdarbības
pakalpojumi ir pakalpojumu sektors, kur varētu ievērojami uzlabot
ražīgumu. Kā minēts
vienotā tirgus aktā un paziņojumā
"Rūpniecības politika globalizācijas laikmetā",
Komisija veido augsta līmeņa grupu ar
uzņēmējdarbību saistīto pakalpojumu jautājumos,
lai izpētītu šī sektora trūkumus. Šī grupa pievērsīsies četriem konkrētiem
uzņēmējdarbības pakalpojumu sektoriem:
i) tirgvedība un reklāma; ii) objektu pārvaldība; iii) tehniskie un inženiertehniskie pakalpojumi un (iv) koncepcijas izstrāde. Īpaša uzmanība tiks pievērsta saiknei starp ES
uzņēmējdarbības pakalpojumiem un ražošanu, kā arī
brīvprātīgu Eiropas standartu izstrādei, kas var uzlabot
pakalpojumu kvalitāti un salīdzināmību starp dažādu
dalībvalstu pakalpojumu sniedzēju sniegtajiem pakalpojumiem. Uzdevumi Komisija 2012. gadā pieņems Eiropas
mazumtirdzniecības rīcības plānu, kurā būs
izklāstīta ES stratēģija šajā sektorā. Komisija līdz 2012. gada rudenim
izveidos augsta līmeņa grupu ar uzņēmējdarbību
saistīto pakalpojumu jautājumos, lai izpētītu šī
sektora trūkumus. 7. Uzdevums:
otrās paaudzes kontaktpunkti Vienoto kontaktpunktu uzdevums ir
vienkāršot dzīvi pakalpojumu sniedzējiem, piedāvājot
tiem vienu saskarni, kas ļauj piekļūt visai vajadzīgajai
informācijai, un iespēju nokārtot attiecīgās
administratīvās procedūras tiešsaistē.
Tie arī palīdz veikt apzinātu izvēli
saņēmējiem, kas vēlas iegādāties pakalpojumus. Vienotie kontaktpunkti piedāvā
svarīgu informāciju, piemēram, kompetento iestāžu
kontaktinformāciju un tiesiskās aizsardzības līdzekļus,
kas pieejami strīdu gadījumā. Tomēr dažādu kontaktpunktu
sniegtā informācija par svarīgāko pakalpojumu sektoru
noteikumiem krietni atšķiras uztveramības ziņā. Ievērojams skaits kontaktpunktu sniedz
informāciju vismaz vienā svešvalodā, kas ir būtiska
priekšrocība pakalpojumu sniedzējiem. Tomēr daudzas administratīvās procedūras vēl
nav nokārtojamas tiešsaistē, un, ja tās ir pieejamas valsts
līmenī, bieži vien netiek piedāvātas lietotājiem no
ārvalstīm. Ir svarīgi novērst šos trūkumus
un panākt, lai vienotie kontaktpunkti pienācīgi darbojas
lietotāju labā. Tas
nozīmē, ka dalībvalstīm vēl darāms liels darbs
procedūru vienkāršošanas un racionalizēšanas jomā un
labākas atbalsta sistēmu integrācijas un vajadzīgo
tehniskos pielāgojumu ziņā, jo īpaši pārrobežu
piekļuves nodrošināšanā. Tāpat ir svarīgi informēt uzņēmumus par
vienoto kontaktpunktu eksistenci un funkcijām. Uzdevumi Dalībvalstīm bez kavēšanās ir
jāpanāk, lai to vienotie kontaktpunkti pilnībā atbilstu
pakalpojumu direktīvas prasībām. Dalībvalstis tiek aicinātas līdz
2014. gada beigām ar Komisijas palīdzību izveidot
otrās paaudzes vienotos kontaktpuntus, kuriem 1) jāietver visas
procedūras uzņēmējdarbības ciklā, 2) jāpiedāvā
informācija vairākās valodās, 3) jābūt ērti
lietojamiem. Komisija ar dalībvalstīm
vienosies par kritērijiem, ko izmantos otrās paaudzes kontaktpunktiem,
nosakot tos "Vienoto kontaktpunktu hartas" veidā. Komisija 2013. gadā sāks
komunikācijas kampaņu par kontaktpunktiem, veiks koordinācijas
darbu ar dalībvalstīm, lai kontaktpunkti būtu plašāk
pieejami internetā, un strādās ar uzņēmēju
organizācijām, lai informētu uzņēmumus par vienotajiem
kontakpunktiem un popularizētu to izmantošanu. III. Secinājums Pakalpojumi ir būtisks ES ekonomikas
dzinējspēks. Integrētāks
un labāk funkcionējošs vienotais pakalpojumu tirgus ir svarīgs
aspekts ES ekonomikas atlabšanā. Visas dalībvalstis ir ieguldījušas
lielu darbu pakalpojumu direktīvas īstenošanā - novērsušas daudzus nepamatotus
šķēršļus un modernizējušas regulējumu, kas attiecas uz
pakalpojumiem. Tas palīdzēs
uzlabot ES ekonomisko situāciju. Tomēr izaugsmi un darbavietu
radīšanu pakalpojumu sektorā joprojām kavē dažādi
šķēršļi. Var
panākt lielāku izaugsmi, ja aktīvi rīkosimies tagad un
izmantosim visu pakalpojumu direktīvas potenciālu. Atbilstoši paziņojumam par vienotā
tirgus labāku pārvaldību prioritāte ir labāk izmantot
to, kas jau pastāv. Šajā
paziņojumā ir ierosināts, kā gūt lielāku
ekonomisko ietekmi no pakalpojumu direktīvas, jo īpaši tajos
pakalpojumu sektoros, kam ir liela nozīme ekonomikā. –
Dalībvalstīm jāuzstāda
augstāki mērķi pakalpojumu direktīvas īstenošanā. Rūpīgi jāizvērtē visu
atlikušo šķēršļu ekonomiskā ietekme. –
Komisija ir nākusi klajā ar priekšlikumu
modernizēt profesionālo pakalpojumu mobilitātes regulējumu. Dalībvalstīm tas būtu
jāpieņem bez kavēšanās. –
Vienotajam tirgum jāstrādā
patērētāju labā. Uzņēmumi
nedrīkst to mākslīgi sadalīt, ja tas nāk par sliktu
pakalpojumu saņēmējiem. –
Saskaņoti ar pakalpojumu direktīvu
jāpiemēro citi instrumenti, piemēram, direktīva par profesionālo
kvalifikāciju atzīšanu un e-komercijas direktīva. Vajadzības gadījumā
jāmodernizē Savienības tiesību akti atbilstoši
konkrētām pakalpojumu sektoru vajadzībām, lai panāktu,
ka regulējums efektīvi un praktiski funkcionē gan pakalpojumu
sniedzēju, gan saņēmēju aspektā. –
Dalībvalstīm jāattīsta vienotie
kontaktpunkti, tiem jākļūst par pilntiesīgiem
pārvaldes instrumentiem atbilstīgi pakalpojumu sniedzēju un
saņēmēju vajadzībām. Lai to panāktu, vajadzīga gan
Eiropas iestāžu, gan dalībvalstu politiskā apņemšanās
izpildīt vajadzīgos pasākumus noteiktajos termiņos. Komisija strādās kopā ar
dalībvalstīm, lai radītu izaugsmi un darbavietas pakalpojumu
nozarē, un sekos līdzi panākumiem gada izaugsmes
pētījumos. 1. pielikums. ES tiesību
akti, kas regulē pakalpojumu sektorus || Galvenie sektori, uz ko attiecas pakalpojumu direktīva (2006/123/EK) || · Uzņēmējdarbības pakalpojumi, tostarp profesionālie pakalpojumi (juristi, arhitekti, grāmatveži, nodokļu konsultanti, konsultāciju aģentūras, komunikāciju un mārketinga aģentūras, sertifikācijas pakalpojumi, sporta tiesneši, mākslinieku aģenti, darbā pieņemšanas aģentūras, tulki, veterinārārsti, zemes mērnieki utt.) · Būvpakalpojumi un amatniecība · Mazumtirdzniecība · Nekustamais īpašums · Tūrisms (viesnīcas, restorāni, kafejnīcas, ceļojumu aģentūras, gidu pakalpojumi) · Privāta izglītība Pakalpojumu sektori || Galvenie ES instrumenti, kas attiecas uz sektoru Enerģētika || Iekšējais dabasgāzes tirgus · Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/55/EK (2003. gada 26. jūnijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 98/30/EK atcelšanu Iekšējais elektroenerģijas tirgus · Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (Dokuments attiecas uz EEZ) Iekšējais gāzes tirgus · Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/73/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu (Dokuments attiecas uz EEZ) Finanšu pakalpojumi || Finanšu pakalpojumu rīcības plāns un attiecīgie turpmākie pasākumi (Direktīva 2006/43/EK, Direktīva 2006/46/EK, Direktīva 2007/63/EK, Direktīva 2007/44/EK, Direktīva 2009/14/EK, Direktīva 2007/36/EK, Direktīva 2007/64/EK, Direktīva 009/111/EK, Direktīva 2009/44/EK, Direktīva 2010/76/ES, Direktīva 2009/49/EK, Direktīva 2011/61/ES, Direktīva 2011/89/ES) Veselības aprūpe || · Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/24/ES (2011. gada 9. marts) par pacientu tiesību piemērošanu pārrobežu veselības aprūpē · Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2005/36/EK (2005. gada 7. septembris) par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu Pasta pakalpojumi || · Direktīva 97/67/EK · Direktīva 2002/39/EK · Direktīva 2008/06/EK Telekomunikācijas || · Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1211/2009 (2009. gada 25. novembris), ar ko izveido Eiropas Elektronisko komunikāciju regulatoru iestādi · Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/22/EK (2002. gada 7. marts) par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem, grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 25. novembra Direktīvu 2009/136/EK · Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/21/EK (2002. gada 7. marts) par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem, grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 25. novembra Direktīvu 2009/140/EK · Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/20/EK (2002. gada 7. marts) par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu, grozīta ar Direktīvu 2009/140/EK · Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/19/EK (2002. gada 7. marts) par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu, grozīta ar Direktīvu 2009/140/EK · Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/58/EK (2002. gada 12. jūlijs) par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē, grozīta ar Direktīvu 2006/24/EK un Direktīvu 2009/136/EK Transports || Autotransports · Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1072/2009 (2009. gada 21. oktobrīs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz piekļuvi starptautisko kravas autopārvadājumu tirgum · Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1073/2009 (2009. gada 21. oktobris) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz piekļuvi starptautiskajam autobusu pārvadājumu tirgum · Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1370/2007 (2007. gada 23. oktobris) par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1191/69 un Padomes Regulu (EEK) Nr. 1107/70 Jūras transports · Padomes Regula (EEK) Nr. 4055/86 (1986. gada 22. decembris), ar ko brīvas pakalpojumu sniegšanas principu piemēro jūras pārvadājumiem · Padomes Regula (EEK) Nr. 3577/92 (1992. gada 7. decembris), ar kuru piemēro principu, kas paredz jūras transporta pakalpojumu sniegšanas brīvību dalībvalstīs (jūras kabotāža) Dzelzceļa transports · Padomes Direktīva 91/440/EEK (1991. gada 29. jūlijs) par Kopienas dzelzceļa attīstību, OV L 237, 24.8.1991., 25. lpp. · Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 913/2010 (2010. gada 22. septembris) par Eiropas dzelzceļa tīklu konkurētspējīgiem kravas pārvadājumiem Gaisa transports · Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1008/2008 (2008. gada 24. septembris) par kopīgiem noteikumiem gaisa pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai Kopienā · Padomes Direktīva 96/67/EK (1996. gada 15. oktobris) par pieeju lidlauka sniegto pakalpojumu tirgum Kopienas lidostās Iekšzemes navigācija · Padomes Regula (EK) Nr. 1356/96 (1996. gada 8. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem, ko piemēro preču vai pasažieru pārvadājumiem pa dalībvalstu iekšējiem ūdensceļiem, lai nodrošinātu šādu transporta pakalpojumu sniegšanas brīvību · Padomes Regula (EEK) Nr. 3921/91, ar ko paredz nosacījumus, saskaņā ar kuriem ārvalstu pārvadātāji drīkst pārvadāt kravas vai pasažierus pa dalībvalsts iekšējiem ūdensceļiem || Sektori, kurus atsevišķi neregulē ES sekundārie tiesību akti || · Azartspēles · Darbības, kas saistītas ar valsts varas īstenošanu (kā noteikts Līguma 51. pantā) · Privātas apsardzes pakalpojumi · Notāri, tiesu izpildītāji · Taksometri un ostu pakalpojumi II pielikums. Saraksts ar
iniciatīvām un to termiņiem Politikas jomas || Uzdevumi || Termiņš 1. Nepielaidīguma politika noteikumu neievērošanas gadījumā || Ø Dalībvalstis savus tiesību aktus pilnībā saskaņo ar pakalpojumu direktīvu Ø Komisija piemēro nepielaidīguma politiku, izmantojot pārkāpuma izmeklēšanas procedūras, jo īpaši prioritārajos sektoros || nekavējoties nekavējoties 2. Pakalpojumu direktīvas ekonomiskās ietekmes paaugstināšana || Ø Komisija ar dalībvalstīm uzsāk profesionālizvērtēšanu, lai novērtētu konkrētus tiesību aktus prioritārajos sektoros Ø Dalībvalstis novērš visus atlikušos nepamatotos vai neproporcionālos ierobežojumus un novērtē pamatoto prasību likvidēšanas ekonomisko ietekmi Ø Dalībvalstis veic prioritārās darbības, kas atspoguļotas Eiropas pusgada konkrētajai valstij adresētajos ieteikumos Ø Dalībvalstis intensīvāk cenšas palielināt iekšējā tirgus informācijas sistēmas (IMI) lietošanu Ø Komisija strādā ar apdrošināšanas sektoru, lai panāktu atbilstošu apdrošināšanu pakalpojumu sniedzējiem, tostarp darbībai citās dalībvalstīs Ø Komisija novērtē panākto un apsver alternatīvus risinājumus, tostarp vajadzības gadījumā ierosina tiesību aktus || sākums 2012. gadā rezultāti izvērtēti 2013. gada vidū nekavējoties no 2012. gada nekavējoties nekavējoties līdz 2013. gada beigām 3. Profesionālo pakalpojumu regulējuma modernizācija || Ø Eiropas Parlaments un Padome pieņem modernizētās profesionālo kvalifikāciju direktīvas priekšlikumu Ø Komisija palīdz dalībvalstīm īstenot konkrētajai valstij adresētos ieteikumus, kas attiecas uz profesionālajiem pakalpojumiem un sagatavoti 2013. gada Eiropas pusgada ietvaros Ø Komisija iesniedz paziņojumu, ar ko sekmē reglamentēto profesiju savstarpējo novērtēšanu || līdz 2012. gada beigām 2012 - 2013 2013 4. Pakalpojumu direktīva — patērētāju labā || Ø Dalībvalsts izpilda valsts tiesību normas, ar ko tiek īstenota nediskriminācijas klauzula Ø Komisija ierosina konkrēti orientētas darbības piemērošanas uzraudzībai un atbilstoši rīkojas gadījumos, kad tiek konstatētas neatbilstības Ø Komisija izdod papildu norādījumus par 20. pantu Ø Komisija strādā kopā ar uzņēmumiem, lai nodrošinātu to, ka patērētāji var iepirkties pāri robežām Ø Komisija ciešā sadarbībā ar dalībvalstīm informē patērētājus par to tiesībām vienotajā tirgū, ko paredz pakalpojumu direktīva, izpratnes veicināšanas kampaņas ietvaros saistībā ar Eiropas pilsoņu gadu || nekavējoties 2013. gada vidus 2013. gada beigas nekavējoties panākumi izvērtēti 2013. gada vidū 2013 5. Faktiska iekšējā tirgus funkcionēšana || Ø Dalībvalstīm pilnībā saskaņo savus tiesību aktus un procedūras ar profesionālo kvalifikāciju un e-komercijas direktīvām. Ø Komisija aktīvi seko šīs direktīvas īstenošanai, vajadzības gadījumā izmantojot pārkāpumu izmeklēšanas procedūras || nekavējoties nekavējoties 6. Konkrētu sektoru vajadzības 6.1. Speciālistu sniegto pakalpojumu savstarpēja atzīšana 6.2. Patērētāju aizsardzības tiesību akti: lielāka harmonizācija dažos sektoros 6.3. Mazumtirdzniecības un uzņēmējdarbības pakalpojumi: konkrētas iniciatīvas || Ø Komisija nodrošina pilnīgu Līgumā paredzēto brīvību īstenošanu, par savu mērķi nosakot to, lai turpmākos priekšlikumos nozaru tiesību aktiem, ar ko specializētus pakalpojumus sniedzošajiem speciālistiem izveido apstiprināšanas shēmas, tiktu plašāk izmantota savstarpējās atzīšanas klauzula Ø Dalībvalstis pilnībā īsteno ES tiesību aktus, pieprasot citu dalībvalstu speciālistu akceptēšanu, un izmanto IMI, lai vienkāršotu pārbaudi, ar ko nosaka atbilstību citu dalībvalstu prasībām Ø Precīzāk salāgo tehniskos standartus, jo īpaši izmantojot ES standartizācijas mehānismus (CEN) jomās, kur būtiski atšķiras ES tiesību aktu īstenošana dalībvalstīs Ø Komisija turpmākos ES patērētāju tiesību aizsardzību aktos attiecīgā gadījumā cenšas panākt lielāku harmonizācijas līmeni. Eiropas Parlamentam un Padomei būtu jāapvieno savi centieni sasniegt šo mērķi, lai nodrošinātu pilnīgu vienotā tirgus darbību Ø Komisija pārskata komplekso ceļojumu direktīvu Ø Komisija strādā kopā ar valstu izpildes iestādēm, lai nodrošinātu pareizu patērētāju tiesību acquis piemērošanu konsekventā un aptverošā veidā, pienācīgi ņemot vērā vienotā tirgus tiesības un noteikumus Ø Komisija pieņem Eiropas mazumtirdzniecības rīcības plānu, kurā izklāstīta ES stratēģija šajā sektorā Ø Komisija izveido augsta līmeņa grupu ar uzņēmējdarbību saistīto pakalpojumu jautājumos, lai izpētītu šī sektora trūkumus || kad tiek pieņemti tiesību aktu priekšlikumi nekavējoties pašlaik kad tiek pieņemti tiesību aktu priekšlikumi 2012 2013. gada sākumā 2012 2012. gada rudenī 7. Uzdevums: otrās paaudzes kontaktpunkti || Ø Dalībvalstis savu vienoto kontaktpunktu darbību pilnībā saskaņo ar pakalpojumu direktīvu Ø Dalībvalstis izveido otrās paaudzes vienotos kontaktpunktus, kas 1) ietver visas procedūras uzņēmējdarbības ciklā, 2) piedāvā informāciju vairākās valodās, 3) ir ērti lietojami. Komisija ar dalībvalstīm vienojas par kritērijiem, ko izmantos otrās paaudzes kontapunktiem, nosakot tos "Vienoto kontaktpunktu hartas" veidā Ø Komisija sāk komunikācijas kampaņu par kontaktpunktiem, veic koordinācijas darbu ar dalībvalstīm, lai kontaktpunkti būtu plašāk pieejami internetā, un strādā ar uzņēmēju organizācijām, lai informētu uzņēmumus par vienotajiem kontaktpunktiem un popularizētu to izmantošanu || nekavējoties 2012-2014 2013 [1] Komisijas pētījums "The Economic Impact of the Services
Directive: a first assessment
following implementation", publicēts
http://ec.europa.eu/economy_finance/publications/economic_paper/2012/index_en.htm. [2] ajos 2,6 % ietilpst iepriekš
minētais papildu ES IKP 0,8 % apjomā un papildu ieguvumi
līdz 1,8 % no IKP, ko var iegūt ar tālejošāku
scenāriju, kurā dalībvalstis likvidē gandrīz visus
ierobežojumus. [3] Eiropadomes locekļu
paziņojums, 2012. gada 30. janvāris. [4] Komisijas dienestu darba dokuments
"Detailed information on the implementation of Directive 2006/123/EC on
services in the internal market"; Komisijas dienestu darba dokuments "Results of the performance
checks of the internal market for services (construction, business services and
tourism)". [5] COM(2012) 299 "Rīcība
stabilitātei, izaugsmei un nodarbinātībai", 2012. gada
30. maijs. [6] Komisijas dienestu darba dokuments
"Detailed information on the implementation of Directive 2006/123/EC on
services in the internal market". [7] Eiropadomes secinājumi,
2012. gada marts. [8] COM(2012) 299, 2012. gada
30. maijs. [9] Sīkāka informācija Komisijas dienestu darba dokumentā
"Commission Staff Working Document with a view to establishing guidance on
the application of Article 20(2) of Directive 2006/123/EC on services in the
internal market". [10] Komisijas dienestu darba dokuments
"Results of the performance checks of the internal market for services
(construction, business services and tourism)". [11] Eiropas Patērētāju
tiesību aizsardzības programma paļāvības un izaugsmes
veicināšanai, COM (2012) 225 final. [12] Ziņojums par tirgus uzraudzību
tirdzniecības un izplatīšanas nozarē „Par efektīvāku
un godīgāku tirdzniecības un izplatīšanas iekšējo
tirgu līdz 2020. gadam", COM (2010) 355. [13] Eiropas Parlamenta 2011. gada 1.
jūnija ziņojums par efektīvāku un taisnīgāku
mazumtirdzniecības tirgu (2010/2109 (INI)).