EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52013DC0194
REPORT FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL Final Report on the implementation of the EU Food Facility
KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI Galīgais ziņojums par ES Pārtikas mehānisma īstenošanu
KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI Galīgais ziņojums par ES Pārtikas mehānisma īstenošanu
/* COM/2013/0194 final */
KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI Galīgais ziņojums par ES Pārtikas mehānisma īstenošanu /* COM/2013/0194 final */
KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS
PARLAMENTAM UN PADOMEI Galīgais ziņojums par ES
Pārtikas mehānisma īstenošanu Akronīmu saraksts AFSI || L’Akvilas pārtikas nodrošinātības iniciatīva AGIR Sahel || Pasaules alianse izturētspējas iniciatīvai [Alliance Globale pour l'Initiative Résilience] AU-IBAR || Āfrikas Savienības Āfrikas Dzīvnieku resursu birojs VSD/RSD || valsts/reģionālās stratēģijas dokuments DEVCO || EuropeAid attīstības un sadarbības ģenerāldirektorāts EAF || Eiropas Attīstības fonds ES || Eiropas Savienība FAO || Apvienoto Nāciju Organizācijas Pārtikas un lauksaimniecības organizācija PNTP || Pārtikas nodrošinātības tematiskā programma IFAD || Starptautiskais Lauksaimniecības attīstības fonds MFF || daudzgadu finanšu shēma NVO || nevalstiska organizācija NSA || nevalstisks dalībnieks PSNP || produktīva drošības tīkla programma SHARE || Atbalsts Āfrikas raga izturētspējai SWD || dienestu darba dokuments ANO || Apvienoto Nāciju Organizācija UNHLTF || Apvienoto Nāciju Organizācijas augsta līmeņa darba grupa UNRWA || Apvienoto Nāciju Organizācijas Palīdzības un darba aģentūra WB || Pasaules Banka WFP || Pasaules Pārtikas programma 1. Ievads Pārtikas
produktu cenas ilgtermiņā samazinājās, tomēr
2008. gadā krasi pieauga pamata pārtikas produktu cenas. Rezultātā
vairāk nekā 100 miljonus cilvēku
jaunattīstības valstīs skāra bads. Pārtikas
produktu augsto un nestabilo cenu dēļ saasinājās
pārtikas nenodrošinātības problēma jo īpaši
attiecībā uz visneaizsargātākajiem cilvēkiem, kā
arī vairākās valstīs izcēlās nemieri
saistībā ar pārtiku. G8 augstākā
līmeņa sanāksmē 2008. gada jūlijā Komisija
paziņoja par savu nodomu ieviest Pārtikas mehānismu
1 miljarda euro apmērā, ar ko plašā mērogā sniegt
atbildes reakciju uz pārtikas cenu krīzes ietekmi, jo bija
jāuzlabo atbildes reakcija, ko ES sniedz ar pašreizējiem
instrumentiem[1],
lai apmierinātu šāda ekonomikas satricinājuma radītās
vajadzības. Pārtikas mehānisms („mehānisms ātrai
reaģēšanai uz pārtikas cenu paaugstināšanos un
nestabilitāti jaunattīstības valstīs”) tika izveidots
2008. gada 16. decembrī. ES Pārtikas
mehānisms bija pirmā būtiskā finansiālā
atbildes reakcija uz pārtikas krīzi, un tas palīdzēja
stiprināt starptautisko saskaņošanu ANO un G8. Pārtikas
mehānisms galvenokārt papildināja USD 3,9 miljardus,
ko Komisija bija ieguldījusi L'Akvilas pārtikas
nodrošinātības iniciatīvā (AFSI). G8 līderi AFSI
sāka 2009. gada jūlijā, un tai tika piešķirti 22 miljardi
ASV dolāru, kas paredzēti jaunattīstības valstu
ilgtspējīgas lauksaimniecības un pārtikas
nodrošinātības atbalstam trīs gadu garumā. Papildus
šīm saistībām ES nesen sāka divas jaunas
iniciatīvas, lai sniegtu atbildes reakciju uz nopietnajām
pārtikas krīzēm, kas skārušas Āfrikas ragu un
Sāhelu (SHARE[2] un AGIR[3] Sahel). Turklāt Komisija ir pieņēmusi
jaunu pamatpolitiku, lai stiprinātu visneaizsargātāko
cilvēku un kopienu izturētspēju turpmākās
krīzēs[4]. ES Pārtikas
mehānisms trīs gadu periodā (2009.–2011. gads) galvenokārt
sniedza palīdzību laikposmā starp ārkārtas
palīdzību un vidēja termiņa līdz ilgtermiņa
attīstības palīdzību. Tā mērķi bija
šādi: ·
mudināt
lauksaimniecības nozares pārstāvjus reaģēt,
palielinot piedāvājumu mērķa valstīs un
reģionos; ·
mazināt pārtikas produktu cenu
svārstību negatīvo ietekmi uz
vietējiem iedzīvotājiem saskaņā ar
vispārējiem pārtikas nodrošinātības mērķiem,
tostarp ANO uzturvērtības prasību standartiem; un ·
stiprināt lauksaimniecības nozares
ražošanas spējas un pārvaldību, lai
veicinātu intervences pasākumu ilgtspēju. Saskaņā
ar šiem mērķiem tiesības saņemt finansējumu bija trim
pasākumu kategorijām: pasākumiem ar mērķi uzlabot
piekļuvi lauksaimniecības izejvielām un pakalpojumiem, drošības
tīkla pasākumiem un citiem maza mēroga pasākumiem ar
mērķi veicināt ražošanu atbilstīgi valsts
vajadzībām. Šajā ziņojumā ir sniegta
informācija par dažādajiem veiktajiem īstenošanas
pasākumiem, to rezultātiem, to iespējamo ietekmi un
galvenajām gūtajām atziņām, kā arī sniegti
ieteikumi pašreizējo un turpmāko ES pārtikas
nodrošinātības programmu uzlabošanai. Šim ziņojumam ir pievienots dienestu
darba dokuments (SWD), kurā sniegta plašāka informācija
par veiktajiem pasākumiem un to īstermiņa ietekmi[5]. 2. Plānošana un īstenošana Komisija 2009. gada martā iesniedza
Eiropas Parlamentam un Padomei Pārtikas mehānisma īstenošanas
vispārēju plānu, kurā bija ietverts mērķa
valstu saraksts un paredzētais līdzsvars starp īstenošanas
iestādēm. Tajā bija norādīts šāds indikatīvs
finanšu piešķīrumu sadalījums: i) EUR 920 miljoni
tiktu piešķirti 50 valstīm, kas izraudzītas pēc
indikatīviem kritērijiem, ii) EUR 60 miljoni tiktu
izmantoti reģionāla līmeņa intervences pasākumiem
Āfrikā un iii) EUR 20 miljoni tika paturēti atbalsta
pasākumiem. Līdz 2010. gada maijam tika
piešķirti pilnīgi visi līdzekļi.
Apstiprināšanas procesa paātrināšanu lielā mērā
veicināja Komisijas izveidotā darba grupa, paātrinātu
procedūru izmantojums un Eiropas Parlamenta elastīgums — tas
savas pārbaudes tiesības piekrita īstenot īsākā
laikposmā. Lai gan lielākā daļa
pasākumu tika īstenoti atbilstīgi plānam, īstenošanas
gaitā vispārējā plānā tika veiktas vairākas
izmaiņas 5,2 % apjomā no ES Pārtikas mehānisma
vērtības[6].
Komoru salās pasākumus nevarēja īstenot, turpretī
dažām valstīm piešķīrumi tika samazināti
(piemēram, Gvinejai, Madagaskarai, Santomei un Prinsipi) vai
palielināti (piemēram, Zambijai). Budžeta atbalsta programmas
nevarēja īstenot tā, kā sākotnēji bija
paredzēts[7],
savukārt ar NVO un ES dalībvalstu aģentūru
palīdzību sniegtais atbalsts bija lielāks par
sākotnēji paredzēto atbalstu. Vairums
pasākumu tika pārtraukti 2011. gadā. Tomēr daži intervences pasākumi tika pabeigti tikai
2012. gada pirmajā pusē[8].
Saistībā ar ES Pārtikas mehānismu 2010. gada
31. decembrī bija noslēgti kopumā 179 līgumi
un nolīgumi[9]
par 232 projektiem. Budžeta atbalsta darbības un projektus ar
starptautiskām un reģionālām organizācijām,
kā arī atbalsta pasākumus centralizēti pārvalda DEVCO,
savukārt projektu ar NVO un dalībvalstu aģentūrām
pārvaldība 2010. gada janvārī tika nodota ES
delegācijām. Komisija izmaksāja gandrīz 100 % no
kopējās summas — EUR 983,7 miljonus (neņemot
vērā atbalsta pasākumus). Šis augstais rādītājs
tika sasniegts, jo tika izmantotas paātrinātās procedūras,
cieša pārraudzība un elastīga līdzekļu
atkārtotā piešķiršana. Regulā tika paredzēts atvēlēt ne vairāk par
2 % no ES Pārtikas mehānisma (t. i., ne vairāk par
20 miljoniem euro) atbalsta pasākumiem, tostarp pagaidu
darbinieku nolīgšanai ES delegācijās, pārraudzībai,
revīzijai, novērtēšanai, pētījumiem, konferencēm
un tehniskai palīdzībai. Šiem mērķiem galu galā
tika izmantoti EUR 17,3 miljoni. Papildus atbalsta
pasākumiem Komisija iniciatīvas izveidošanai pārgrupēja
10 amatus galvenajā pārvaldē. 3. Uzraudzība, revīzija un
novērtēšana Pārtikas mehānisms ir ticis cieši uzraudzīts —
izmantojot uz rezultātiem vērstās uzraudzības (ROM)
pieeju, tika uzraudzīti 176 projekti (vairāk
nekā 75 % Pārtikas mehānisma projektu), ārēji
eksperti sagatavoja 236 pārraudzības ziņojumus, kurus
analizēja Komisijas darbinieki Briselē un ES delegācijās un
kuri vairumā gadījumu tika iesniegti īstenošanas partneriem un
vietējām pašvaldībām. Projektu rezultāti ir labi —
70 % projektu sniegums bija „ļoti labs un labs”, 23 % projektu
bija vērojamas „problēmas” un tikai 7 % projektu bija
„būtiski sarežģījumi”[10].
Kā novērtēts 2011. gadā, šie rezultāti ir
līdzīgi ROM vidējiem rezultātiem attiecībā
uz ES projektiem kopumā[11].
Otra uzraudzības misija parasti tika veikta vēlāk projekta
īstenošanas gaitā, un tās mērķis bija
novērtēt snieguma izmaiņas un uzraudzīt ieteikumu
ievērošanu. Turklāt īstenošanas partneri[12], ar
kuriem tika apmeklētas projektu norises vietas un rīkotas
regulāras koordinācijas sanāksmes, regulāri iesniedza
progresa ziņojumus un īpašus galīgos ziņojumus. Viss
pārraudzības informācijas kopums ir ietverts vispārējās
pārvaldības rezultātu apkopojumā, kas ir
izstrādāts kā interaktīvs rīks, kuru izmanto
pārraudzības informācijas atjaunināšanai
reāllaikā Komisijā un ES delegācijās. Neatkarīgi novērtējumi tika veikti trīs līmeņos: i) projektu
līmenī projektiem, ko īstenoja starptautiskās
organizācijas, NVO un dalībvalstu aģentūras, ii) īstenošanas
partneru līmenī (piemēram, FAO[13], AU-IBAR)
un iii) vispārējā līmenī par ES Pārtikas
mehānisma instrumentu[14].
ES Pārtikas mehānisma galīgais novērtējums tika veikts
2011.–2012. gadā saskaņā ar Komisijas vērtēšanas
metodiku. Tajā jo īpaši tika secināts, ka Komisija ir
lietderīgi un efektīvi īstenojusi Pārtikas mehānismu,
intervences pasākumi bija atbilstīgi un projekti nepārprotami
pozitīvi ietekmēja saņēmējus. Tomēr, ja projektu
īstenošanas periods būtu bijis garāks un to
ģeogrāfiskais tvērums — ierobežotāks, to ietekme
būtu bijusi lielāka. Turklāt Eiropas Revīzijas palāta
nesen publicēja īpašu ziņojumu par ES pārtikas
nodrošinātības palīdzības efektivitāti Subsahāras
Āfrikā, kurā cita starpā ieteikts ES izpētīt, vai
ir iespējams izveidot pastāvīgu instrumentu iespējamu
turpmāku pārtikas krīžu seku risināšanai
jaunattīstības valstīs[15]. 4. rezultāti un iespējamā
ietekme Lai gan Pārtikas
mehānisma īstenošanas laikposms bija īss, ar to tika sniegta
palīdzība vairāk nekā 59 miljoniem tiešo saņēmēju
un tas plašāk ietekmēja 93 miljonus netiešo
saņēmēju, no kuriem lielākā daļa ir
neaizsargāti sīksaimnieki un to ģimenes[16]. Intervences pasākumi bija atbilstīgi partnervalstu
politikai un prioritātēm un tika īstenoti sadarbībā,
papildināmībā un saskaņotībā ar ES pārtikas
nodrošinātības instrumentiem, piemēram, Pārtikas
nodrošinātības tematisko programmu un ES dalībvalstu un citu
ziedotāju programmām. Vairāk nekā 65 %
intervences pasākumu ir stiprinājuši pašreizējās
darbības, attiecīgos gadījumos, ja iespējams,
piešķirot papildu finansējumu ar pašreizējo īstenošanas
struktūru palīdzību. Tādējādi bija
iespējams ātri reaģēt, iekļaujoties Pārtikas
mehānisma darbības īsajā laikposmā. Ar ANO
aģentūru palīdzību tika piešķirti gandrīz 60 %
finansējuma, kurš bija paredzēts kā daļa no UNHLTF
koordinētās starptautiskās atbildes reakcijas uz pārtikas
cenu krīzi. Tādējādi,
tā kā aģentūras klātbūtne ir plaši
pārstāvēta, bija iespējams sniegt pielāgotu un
laicīgu atbildes reakciju, nodrošinot Pārtikas mehānisma
labu atpazīstamību valsts līmenī. Pārtikas
mehānisms veicināja arī Komisijas un Apvienoto Nāciju
Organizācijas Romā esošo aģentūru partnerību[17], kā rezultātā tās parakstīja nodomu
deklarāciju attiecībā uz ietvaru plānotai sadarbībai
pārtikas nodrošinātības un uztura jomā[18]. Intervences pasākumus īstenoja arī vairāk
nekā 425 nevalstiski dalībnieki lielākoties
vietējā un valsts līmenī. Vairāk nekā par
divām trešdaļām šo pasākumu tika noslēgti līgumi
ar ANO aģentūrām, savukārt 124 pasākumi tika
īstenoti saskaņā ar uzaicinājumu iesniegt priekšlikumus,
par tiem noslēdzot līgumus ar Komisiju. Turpmāk tekstā
norādīti Pārtikas mehānisma intervences pasākumu
galvenie sasniegumi, rezultāti un īstermiņa ietekme par katru no
trim intervences pasākumu veidiem, kas noteikti regulā. 4.1. Pasākumi ar
mērķi uzlabot piekļuvi lauksaimniecības izejvielām un
pakalpojumiem Vairuma Pārtikas
mehānisma intervences pasākumu (62 %) galvenais
mērķis bija uzlabot sīksaimnieku lauksaimniecisko ražošanu
un/vai piekļuvi izejvielām. FAO un NVO īstenoto
projektu lielākais komponents bija lauksaimniecības izejvielu
izdalīšana. Mērķa lauksaimniekiem tika izdalītas
124 600 tonnas sertificētu un uzlabotu sēklu un
950 000 tonnas mēslojuma. Galvenā problēma šajā
jomā bija rīkoties saskaņā ar lauksaimniecības
kalendāra prasībām, neraugoties uz saistošajām iepirkuma
procedūrām un produktu ierobežoto pieejamību vietējā
tirgū. Saskaņā ar īstenošanas
partneru sniegto informāciju dažādo projektu dēļ lauksaimnieciskā
ražošana pieauga vidēji par 50 % (robežās no 20 %
līdz 100 %) un mājsaimniecību ikgadējie
ienākumi vidēji pieauga par gandrīz EUR 290
(robežās no EUR 40 līdz EUR 2100). Gvatemalā FAO un WFP
kopīgi stiprināja 14 000 sīksaimnieku lauksaimniecisko
ražošanu un pārdošanas spējas. Alta Verapaz lauksaimnieku
kukurūzas ražīgums palielinājās no vidēji
2,1 tonnas uz hektāru līdz vidēji 3,5 tonnām uz
hektāru. Tā kā daži ražotāji spēja sasniegt labu
organizācijas līmeni un izpildīt starptautiskos kvalitātes
standartus, mājsaimniecības varēja saražot vidēji par
20 % vairāk produktu, nekā nepieciešams. Ražošana tika
palielināta, īstenojot arī tādus projektus, kuri bija paredzēti
mājlopu īpašniekiem, tiem nodrošinot kopumā
834 000 dzīvnieku (liellopus, kazas, cūkas un
cāļus). Produktivitāti būtiski ietekmēja lauksaimniecības
mehanizācijas palielināšana (piemēram, Zambijā
vieglāku sēšanas darbarīku izmantošana smagu arklu vietā
veicināja dzimumu līdztiesību, jo stādīšana un
ravēšana tradicionāli ir sieviešu darbs) un mājlopu mirstības
samazināšana, mājlopus vakcinējot. AU-IBAR 28 Subsahāras Āfrikas
valstīs
īstenoja projektu „Vakcīnas pret novārtā atstātām
dzīvnieku slimībām Āfrikā” (VACNADA).
Kopumā tika vakcinēti 44,6 miljoni mājlopu
pret 4 lipīgām dzīvnieku slimībām, būtiski
samazinot šo slimību sastopamību mērķa teritorijās. Tā
kā, vakcinējot mājlopus, to imunitāte uzlabojās,
mājlopu īpašnieki (jo īpaši sīksaimnieki, kas
nevarēja atļauties apmaksāt vakcināciju) varēja
paturēt savus krājumus, pārdot pārpalikumu un segt
mājsaimniecības un neparedzētus izdevumus. Šis projekts uzlaboja arī ražošanas
jaudu (dažos gadījumos par 100 %) un atlasīto vakcīnu
kvalitāti, piegādājot aprīkojumu un uzlabojot vakcīnu
izstrādes laboratoriju telpas, kā arī nodrošinot mācību
pasākumus veterināro dienestu spēju uzlabošanai. Daudzos projektos papildus sēklu/mēslojuma
un mājlopu piegādei tika izdalīti darbarīki, vakcīnas
un lauksaimniecības mašīnas. Saņēmējiem tika
nodrošināti vairāk nekā 88 000 mašīnu un pēc
ražas novākšanas izmantojamu iekārtu. Sadarbība ar
privātā sektora pārstāvjiem, jo īpaši ar vietējo
lauksaimniecības materiālu tirgotāju palīdzību, veicināja
ne tikai izejvielu pieejamību un apriti, bet arī stimulēja vietējo
ekonomiku. Dažādu projektu ietvaros tika dažādota produkcija
(piemēram, dārzkopība Bangladešā, mazu dzīvnieku audzēšana
Tanzānijā, zivju dīķi, vidēja mēroga miltu
banānu vai dārzeņu audzēšana Haiti), nodrošinot
saņēmējiem piekļuvi dažādotākai pārtikai.
Turklāt projekti veicināja ražošanu tirgum, ļaujot gūt
nelielus ienākumus mājsaimniecībām, kas pirms tam bija
naturālās saimniecības. Etiopijā īstenotais projekts „Āfrikas
pašpalīdzība”, kura ietvaros tika izdalītas 606 tonnas
uzlabotu sēklu, 29 tonnas dzīvnieku barības,
278 000 vienības dzīvnieku zāļu (antibiotikas un
cērmju zāles), mašīnas (sēklu tīrīšanas
mašīnas, apūdeņošanas sūkņi, piena produktu ražošanas
aparāti) un uzbūvētas 16 sēklu noliktavas, palielināja
17 500 mājsaimniecību lauksaimniecisko ražošanu par
35 %. Saņēmēju ikgadējie ienākumi ir palielinājušies,
sasniedzot aptuveni EUR 290–EUR 1500. Tika veiktas arī
tādas darbības kā spēju veidošana, lai atbalstītu
sasniegtās paaugstinātas lauksaimnieciskās ražošanas
ilgtspējību. Spēju veidošanas pasākumi bija
saistīti ar plašu darbību klāstu, tostarp lauksaimnieku
apmācību lauksaimniecības un apūdeņošanas tehnikas
izmantošanā; šie pasākumi paaugstināja arī vietējo
lauksaimnieku grupu un ražotāju apvienību spējas. Turklāt
treniņnodarbības bija paredzētas ne tikai lauksaimniekiem, bet
arī valdības ierēdņiem un citām
ieinteresētajām personām. Dažādos mācību
pasākumus apmeklēja gandrīz 2,5 miljoni cilvēku.
Ar tādām paplašināšanas metodēm kā lauksaimnieku
mācības uz lauka [Farmer Field Schools] un lauku
attīstības veicinātāji tika nodrošināta efektīva
padomu sniegšana, izmantojot demonstrējumus uz lauka par
ilgtspējīgu ražošanas palielināšanu, labu lauksaimniecības
praksi, saglabājošu lauksaimniecību, augsnes auglības
nodrošināšanu, maza apjoma apūdeņošanu, kultūru
dažādošanu u. c. Zambijā pārtikas ražošana
palielinājās tāpēc, ka tika uzlabota piekļuve
lauksaimniecības izejvielām un veicināta saglabājošas
lauksaimniecības principu ievērošana. Paplašināšanas dienās
lauksaimnieku mācībās uz lauka (FFS) 400 lauku
paplašināšanas darbinieki nodeva zināšanas par saglabājošo
lauksaimniecību 28 galvenajiem lauksaimniekiem, kas, savukārt,
katrs apmācīja 15 citus iesaistītos lauksaimniekus.
Tādējādi informācija tika nodota gandrīz
180 000 lauksaimnieku. Pēc saglabājošās
lauksaimniecības prakses izplatīšanas kukurūzas produkcija
pieauga vidēji par 30 % no 2 tonnām uz hektāra
līdz 2,6 tonnām uz hektāra. Papildus
16,9 miljoniem euro, kas tika ieguldīti projektā ar
Pārtikas mehānisma palīdzību, tam ir plānots
atvēlēt vēl 11,1 miljonu euro (ko finansē Eiropas
Attīstības fonds), lai turpinātu valstī izplatīt
saglabājošās lauksaimniecības pieeju. 4.2. Drošības tīkla
pasākumi un intervences pasākumi uztura nodrošināšanai Ar drošības tīklu saistītie
intervences pasākumi, galvenokārt projekti „nauda/pārtika par
darbu” un kuponu sistēmas, kuru finansējums bija aptuveni
138 miljoni euro, ļāva saņēmējiem
pārvarēt pārtikas produktu augsto cenu ietekmi. Lauku
nabadzīgie iedzīvotāji (un dažkārt pilsētu
nabadzīgie iedzīvotāji) guva labumu no drošības tīkla
pasākumiem (piemēram, PSNP Etiopijā) un projektiem „nauda
par darbu” vai „pārtika par darbu” (piemēram, Pakistānā un
Sjerraleonē). Drošības tīkla pasākumus īstenoja naudas
vai pārtikas izdalīšanā pieredzējuši partneri,
piemēram, Pasaules Banka, UNRWA un WFP, kā arī
NVO, kas vienu ceturto daļu no līdzekļiem, kuri ar to
palīdzību tika novirzīti saņēmējiem,
izdalīja kā naudu par darbu (57 miljoni euro). Vairumā gadījumu papildu
ienākumi, ko saņēmēji guva no pasākumiem, viņiem
palīdzēja pārvarēt pārtikas cenu krīzi, bet dažos
gadījumos arī dabas katastrofas, kuras tie piedzīvoja
Pārtikas mehānisma darbības laikā (sausums, plūdi).
Turklāt šie ienākumi palielināja nabadzīgāko
iedzīvotāju izturētspēju, un viņiem nebija
jāpārdod savi ražošanas līdzekļi (dzīvnieki, mazās
iekārtas), tādējādi mājsaimniecības pēc
krīzēm varēja uzlabot dzīves apstākļus. Bangladešā 607 000 cilvēku guva
labumu no shēmām „pārtika par darbu” un „nauda par darbu”, kuru
ietvaros tukšajās sezonās īstermiņā tika
nodarbināti 121 000 marginālu vai bezzemes lauksaimniecības
strādnieku; lai aizsargātu 1,7 miljonus cilvēku, tika
izveidoti 989 pret plūdiem izturīgi lauksaimniecības
elementi, tostarp dambji, piebraucamie ceļi, paaugstināta zeme un
dīgšanas substrāti, un uzbūvētas un atjaunotas
apūdeņošanas iekārtas. Ļoti īpašos gadījumos
pārtika par darbu vai pat pārtikas palīdzība tika sniegta
arī visneaizsargātākajiem cilvēkiem. Piemēram, UNRWA
izdalīja 34 500 tonnas pārtikas produktu okupētajā
palestīniešu teritorijā, bet WFP izdalīja
96 600 tonnas pārtikas produktu valstīs, kuru teritorijas
bija skāris liels pārtikas trūkums (piemēram, Bangladešā,
Gvatemalā un Pakistānā). Vairāk nekā viena trešdaļa
(37 %) projektu ietvēra ar uzturu saistītus pasākumus. Pārtikas mehānisms uzlaboja visneaizsargātāko
cilvēku, jo īpaši bērnu, uzturvērtību statusu. Daži
intervences pasākumi bija paredzēti bērniem līdz
6 gadu vecumam, grūtniecēm un sievietēm, kuras baro ar
krūti, lai mazinātu pārtikas cenu krīzes ietekmi.
Piemēram, Nigērā, Mali un Libērijā tikai izdalīti
vairāk nekā 25 000 tonnu barojošu pārtikas produktu un
miljoniem vitamīnu, bet 141 000 saņēmēju,
galvenokārt mātes, medicīniskais un vidējais
medicīniskais personāls, piedalījās mācībās
par uztura uzlabošanu. Mali vairāk nekā 11 miljonu bērnu
vecumā no 6–59 mēnešiem uzturs tika papildināts ar
A vitamīnu; 1 300 000 bērnu Nigērā
guva labumu no māšu ieinteresēšanas un izpratnes veidošanas
kampaņām par nepareiza uztura novēršanu. Gvatemalā
100 000 bērnu vecumā no 6–36 mēnešiem un
50 000 grūtnieču un sieviešu, kas baro ar krūti,
saņēma papildu pārtikas produktu devas, savukārt
8000 lauksaimnieku naturālās saimniecības saņēma
pārtikas produktu devas par piedalīšanos mācību
pasākumos. 4.3. Citi maza apjoma
pasākumi ar mērķi palielināt lauksaimniecisko ražošanu Daudzi projekti ietvēra arī citus
elementus, kas bija vērsti uz ražošanas uzlabošanu, piemēram, novēršot
ražas zudumus pēc ražas novākšanas, risinot ūdens
pieejamības un saglabāšanas jautājumu vai piekļuvi tirgiem.
Kopumā tika atjaunoti vai apūdeņoti
315 350 hektāri lauksaimniecības zemes un atjaunoti vai
uzbūvēti 13 656 dambji, aizsprosti un mazie aizsprosti,
kā arī tika atjaunoti vai uzbūvēti ceļi
(galvenokārt piebraucamie ceļi) vairāk nekā
10 600 km garumā. Turklāt citi maza apjoma pasākumi
ietvēra mikrokredītu sniegšanu, sēklu centru un
pētniecības telpu būvi. Afganistānas ziemeļos 4880 ģimeņu
piedalījās programmā „nauda par darbu” infrastruktūras un
ūdensapgādes uzlabošanas pasākumos, kā rezultātā tika
uzbūvēti un atjaunoti 107 km ceļu un 1057 km
apūdeņošanas kanālu; 3164 hektāri zemes kļuva
pieejami lauksaimniecībai, tādējādi uzlabojās
lauksaimniecības ražīgums un piekļuve ciemiem un tirgiem, jo
īpaši ziemā. Tādējādi 218 000 cilvēku
guva labumu no atjaunotas un no jauna uzbūvētas infrastruktūras
un pasākumiem aizsardzībai pret plūdiem un
6500 ģimeņu var piekļūt drošam dzeramajam ūdenim. Citi pasākumi bija saistīti ar
dažādām jomām, tostarp zvejošanu (Filipīnas, Gvineja,
Kambodža, Konakri, Mozambika), pilsētas lauksaimniecību (Kenija),
pamatpolitikas atbalstu (Nepāla), sēklu pavairošanu (Burkinafaso,
Mozambika, Nepāla, Nigēra) vai saglabājošo lauksaimniecību
(Zambija). Pārtikas mehānisms
labvēlīgi ietekmēja vairāk nekā 59 miljonu
tiešo saņēmēju dzīves, veicinot maza apjoma
lauksaimnieku ilgtspējīgu lauksaimniecisko ražošanu, samazinot ražas
zudumus pēc ražas novākšanas un atvieglojot piekļuvi tirgiem.
Intervences pasākumi uzlaboja sīksaimnieku spējas apsaimniekot
zemi, mājlopus un ūdens resursus, palielinot un dažādojot
viņu ienākumu avotus. Turklāt Pārtikas mehānisms palielināja
piekļuvi pārtikas produktiem un stiprināja
visneaizsargātāko cilvēku, jo īpaši sieviešu un bērnu,
nodrošinātību ar pārtiku, un uzlaboja viņu uztura
situāciju. 5. GALVENĀS GŪTĀS
ATZIŅAS UN IETEIKUMI Gūtās atziņas 1. ES ir pierādījusi,
ka tā ir spējusi izveidot un efektīvi īstenot
1 miljardu euro vērto Pārtikas mehānismu. Šī drosmīgā
soļa dēļ ES ir kļuvusi par ziedotāju līderi
ilgtspējīgas lauksaimniecības un pārtikas
nodrošinātības jomā. Kopš tā laika ES joprojām ir
galvenā ziedotāja pārtikas nodrošinātības jomā,
kura joprojām ir starptautiskās darba kārtības galvenais
jautājums un kurā tiek īstenota L'Akvilas pārtikas
nodrošinātības iniciatīva un G8 iniciatīva jaunas alianses
veidošanai pārtikas un uztura nodrošinātības uzlabošanai. 2. Liela nozīme
Pārtikas mehānisma veiksmīgajā īstenošanā bija
tā ātrajai izveidei, tā mērogam un galvenokārt
tā elastīgumam. Būtiska nozīme bija divām
īpašām darba grupām, ko izveidoja attiecīgi Komisija un
ANO, lai iesaistītu atbilstīgo darbaspēku un ekspertīzi. 3. Galvenais mērķis
bija ātri reaģēt uz pārtikas cenu krīzes
sekām, nevis tās cēloņiem. Tomēr Pārtikas
mehānisms paaugstināja nabadzīgo cilvēku un kopienu
gatavību pārvarēt turpmākas krīzes, kas bija
noderīgi, jo daudzas Subsahāras Āfrikas valstis kopš tā
laika atkal ir cietušas pārtikas krīzēs daudzu savstarpēji
saistītu faktoru dēļ, tostarp nabadzības, klimata
draudu, augstu un nestabilu pārtikas produktu cenu, spiediena uz dabas
resursiem dēļ (tai skaitā nepiemērotu zemes lietošanas
sistēmu dēļ), straujas demogrāfiskās izaugsmes, vājas
pārvaldības un politiskās nestabilitātes dēļ.
Turklāt visneaizsargātākos cilvēkus šie faktori
ietekmēs biežāk un lielākā mērā, jo īpaši
Sāhelā un Āfrikas raga valstīs. 4. Īstenojot Pārtikas
mehānisma darbības, kas vērstas uz lauksaimnieciskās
ražošanas palielināšanu, ir veiksmīgi palielināts
piedāvājums vietējā līmenī. Tomēr partnervalstīm
jāstiprina savs ilgtermiņa atbalsts ilgtspējīgai
lauksaimniecībai un pārtikas nodrošinātībai, un šie
intervences pasākumi nevar aizstāt šādu atbalstu. 5. Dažos gadījumos
programmu mērķu sasniegšanu apgrūtināja nosacīti
īsais īstenošanas periods. Jāstiprina saikne starp
īstermiņa, vidēja termiņa un ilgtermiņa intervences
pasākumiem, kā tas tiek darīts SHARE un AGIR Sahel
gadījumā. 6. Turklāt Pārtikas
mehānisma intervences pasākumu galvenie mērķi bija
palielināt pārtikas produktu pieejamību un piekļuvi
pārtikai. Lai gan piekļuve pārtikai rada galvenās
bažas, piekļuve uzturvielām bagātiem pārtikas produktiem ir
vēl apgrūtinātāka daudzās partnervalstīs. Māšu
un bērnu nepietiekamajam uzturam būtu varējusi tikt
pievērsta lielāka uzmanība. 7. Gandrīz 30 miljoni
neaizsargātu cilvēku 2012. gadā cieta no pārtikas
krīzes Āfrikas ragā un Sāhelā, kas uzsver vajadzību
ES uzturēt lielas spējas ātri reaģēt. Pēc
Eiropas Revīzijas palātas un Eiropas Parlamenta ieteikuma Komisija noteiks
vislabākās iespējas, izmantojot Finanšu regulas izmaiņas un
finanšu shēmu. Ieteikumi ES būtu jāsniedz lielāka
palīdzība ilgtspējīgas lauksaimniecības un
pārtikas nodrošinātības jomā. ES
ģeogrāfiskās plānošanas 2014.–2020. gadam ietvaros
būtu jāveic turpmāk minētās darbības. 1. ES būtu jāizvirza ilgtspējīga
lauksaimniecība un pārtikas nodrošinātība par galveno
tēmu tās politiskajā dialogā ar partnervalstīm un
turpmāk jāatbalsta partnervalstu politika un prioritātes, kuru
mērķis ir novērst pamatfaktorus, kas izraisa pārtikas
krīzes. 2. ES būtu īpaši
jāpalīdz valstīm, kurās situācija pārtikas
nodrošinājuma jomā ir nedroša. Būtu pilnībā
jāizmanto „strukturētais pārtikas nodrošinātības
novērtējums”, ko Komisija izstrādājusi šim
mērķim. 3. ES palīdzības
galvenais mērķis pārtikas un uztura nodrošinātības
jomā ir veicināt visvairāk apdraudēto cilvēku,
kopienu un partnervalstu izturētspēju. ES saskaņā ar
tās pieeju izturētspējas paaugstināšanai būtu
jāpalielina atbalsts neaizsargātības mazināšanai, palielinot
partnervalstu spējas novērst turpmākus satricinājumus un
tiem sagatavoties, kā arī reaģēt krīzes
situācijās. Tas nozīmē, ka ES būtiski
jāveicina katastrofu riska pārvaldības pasākumi, jo
īpaši partnervalstīs, kurās ir liela katastrofu
iespējamība. 4. Pamatojoties uz atziņām,
kas gūtas Pārtikas mehānisma un SHARE un AGIR Sahel
iniciatīvu īstenošanas laikā, ES būtu jāizmanto
pašreizējie instrumenti un nesenā iespēja izveidot
ieguldījumu fondus, lai veicinātu strukturālas pieejas
izmantošanu to partnervalstu atbalstam, kuras skārušas pārtikas
krīzes. 5. Ja visos iespējamajos
gadījumos tiks izmantotas pašreizējās valstu un
reģionālās struktūras un spējas, ES atbildes
reakcija uz pārtikas krīzēm būs izstrādāta
atbilstīgi krīzes veidam un tās kontekstam. Šādi
rīkojoties, tiks rūpīgi pievērsta uzmanība
līdzdalībai, ņemot vērā savstarpēju
saistību starp pārtikas nodrošinātību, no vienas
puses, un pārvaldību, valsts nestabilitāti un miera
veidošanu, no otras puses, jo īpaši nestabilās valstīs un
pārtikas pastāvīgas nenodrošinātības gadījumos. 6. SECINĀJUMS UN TURPMĀKI
PASĀKUMI Izmantojot Pārtikas mehānismu, ar
kura palīdzību tika sekmēta ANO atbildes reakcijas
saskaņošana, ES ir spējusi ātri un efektīvi risināt
2007./2008. gada pārtikas cenu krīzes sekas. Vairāk
nekā 59 miljoni cilvēku 49 jaunattīstības
valstīs guva tiešu labumu no 1 miljarda euro
vērtā Pārtikas mehānisma. Izmantojot tā atbalstu ražošanas
un ienākumu apjoma palielināšanā, maza apjoma lauksaimnieki
varēja reaģēt un palielināt piedāvājumu. Drošības
tīkla pasākumi ir mazinājuši pārtikas cenu pieauguma
ietekmi uz visneaizsargātāko iedzīvotāju grupām.
Citu pasākumu plašais atbalsts bija vērsts uz lauksaimnieciskās
ražošanas bāzi. Šajā jomā Pārtikas mehānisms ir
sasniedzis ļoti labus rezultātus, palielinot ilgtspējīgu
lauksaimniecisko ražošanu, samazinot ražas zudumus pēc ražas
novākšanas un atvieglojot piekļuvi tirgiem. Turklāt Pārtikas
mehānisms ir veicinājis ilgtspējīgas
lauksaimniecības attīstības un pārtikas
nodrošinātības izvirzīšanu par prioritāti pasaules
attīstības programmā. Forumos, piemēram, Pasaules
pārtikas nodrošinātības komitejā, G8 un G20, tam
pastāvīgi tiek pievērsta starptautiska uzmanība, un tiek
uzsvērta vajadzība palielināt ilgtspējīgu lauksaimniecisko
ražošanu un ražīgumu un stiprināt pasaules mēroga
pārvaldības mehānismus, uzlabojot vispārējo
informāciju par tirgu[19].
Lai gan Pārtikas mehānisma
mērķi lielākoties tika sasniegti, jādara vairāk, lai
risinātu pārtikas nenodrošinātību jo īpaši
valstīs, kurām ir zemi ienākumi un kurās ir lielāka
katastrofu iespējamība. Ņemot vērā Pārtikas
mehānisma īstenošanas laikā gūtās atziņas, ES
atbalsts ilgtspējīgai lauksaimniecības attīstībai
un pārtikas nodrošinātībai būtu jānostiprina kā
galvenā sadarbības joma valstīs, kurās pastāvīgi
tūkst pārtikas. Kopīgās plānošanas
2014.–2020. gadam ietvaros ES delegācijām tika īpaši
ieteikts nodrošināt, ka tiek gādāts par
ilgtspējīgas lauksaimniecības un pārtikas
nodrošinātības prioritātēm jo īpaši 52 partnervalstīs,
kas tika izraudzītas saskaņā ar strukturētiem pārtikas
un uztura nodrošinātības novērtējumiem. Šīs
prioritātes būtu jāatspoguļo ES delegāciju
politiskajā dialogā, kurā tiks uzsvērta ilgtermiņa
ietekme un līdzdalība[20]
jo īpaši attiecībā uz ilgtermiņa ilgtspējību. Šajā saistībā pārtikas un
uztura nodrošinātības jomā ES būtu jāpievērš
galvenā uzmanība valstīm, kuras sasniegušas vismazākos
rezultātus, izmantojot visefektīvākos pašreizējos
finansēšanas mehānismus, lai ilgtermiņā mazinātu
strukturālo neaizsargātību, un veicinot
visnabadzīgāko mājsaimniecību, valstu un reģionu
izturētspēju turpmākās pārtikas krīzēs
neatkarīgi no to veida. [1] Neaizsargātības
FLEX mehānisms (EUR 500 miljoni), Eiropas
Attīstības fonda B finansējums
(EUR 185,9 miljoni), Pārtikas nodrošinātības
tematiskā programma (EUR 50 miljoni) un ECHO (EUR 210 miljoni). [2] Atbalsts
Āfrikas raga izturētspējai (SHARE). [3] AGIR:
Pasaules alianse izturētspējas iniciatīvai [Alliance Globale
pour l'Initiative Résilience] — Sāhela. [4] COM(2012) 586. [5] SWD(2013) 107. [6] SWD(2013) 107. [7] Budžeta atbalsta programmu plānotā nozīme
samazinājās Etiopijā, Komoru salās, Madagaskarā,
Nigērā un Zambijā. [8] Ļoti nedaudziem projektiem Komisija pagarināja
īstenošanas termiņu līdz 2012. gada 31. decembrim, jo
labi īstenotam projektam (Zambijā) vai projektiem
sarežģītos apstākļos (Afganistānā, Jemenā,
Kirgizstānā un Mali) vēlāk tika atkārtoti
piešķirti līdzekļi. [9] Līgums par 5,8 miljonu eiro piešķiršanu Zambijai tika
noslēgts 2011. gadā. [10] Uz rezultātiem vērstās raudzības galīgais
ziņojums ir pieejams DEVCO tīmekļa vietnē. [11] 2012. gada ziņojums par Eiropas Savienības
attīstības un ārējās palīdzības politiku un
tās īstenošanu 2011. gadā. SWD(2012) 242 galīgā redakcija. [12] No ziņojumiem iegūto datu apkopojums ir sniegts
4. iedaļā „Rezultāti un iespējamā ietekme”. [13] „Eiropas Savienības Pārtikas mehānisms. Pamati turpmākai rīcībai. FAO
sākotnējais pārskats par atlasītiem projektiem”. http://www.fao.org/fileadmin/user_upload/ISFP/EuFF_web.pdf [14] Pārtikas mehānisma galīgais novērtējums:
http://ec.europa.eu/europeaid/what/development-policies/intervention-areas/ruraldev/food_intro_en.htm. [15] Īpašais ziņojums Nr. 1 „Vai Eiropas Savienības attīstības palīdzība pārtikas nodrošinājumam Subsahāras Āfrikā ir
efektīva”. 2012. gads. Eiropas Revīzijas palāta. [16] Šajā skaitā nav ietverti budžeta atbalsta intervences
pasākumi un reģionālo organizāciju darbības. [17] FAO, WFP un IFAD. [18] Nodomu deklarācija — plānota sadarbība
pārtikas nodrošinātības un uztura jomā, ko 2011. gada
27. jūnijā parakstījusi FAO, WFP, IFAD
un Komisija. [19] G20 rīcības plāna par pārtikas cenu
svārstībām un lauksaimniecību ietvaros 2011. gada
jūnijā izveidotās Lauksaimniecības tirgus informācijas
sistēmas (AMIS) mērķis ir, piemēram, palielināt
pasaules tirgus pārredzamību un informāciju par to, kā
arī stiprināt politikas saskaņošanu. http://www.amis-outlook.org. [20] Saskaņā ar Parīzes deklarāciju par
palīdzības efektivitāti, Akras rīcības programmu un ES
Rīcības kodeksu attiecībā uz darba dalīšanu.