EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52022XC0630(01)
Communication from the Commission COMMISSION NOTICE Guidelines on vertical restraints 2022/C 248/01
Komisijos Komunikatas KOMISIJOS PRANEŠIMAS Vertikaliųjų apribojimų gairės 2022/C 248/01
Komisijos Komunikatas KOMISIJOS PRANEŠIMAS Vertikaliųjų apribojimų gairės 2022/C 248/01
C/2022/4238
OL C 248, 2022 6 30, p. 1–85
(BG, ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, GA, HR, IT, LV, LT, HU, MT, NL, PL, PT, RO, SK, SL, FI, SV)
2022 6 30 |
LT |
Europos Sąjungos oficialusis leidinys |
C 248/1 |
KOMISIJOS KOMUNIKATAS
KOMISIJOS PRANEŠIMAS
Vertikaliųjų apribojimų gairės
(2022/C 248/01)
TURINYS
1. |
Įvadas | 3 |
1.1. |
Šių gairių tikslas ir struktūra | 3 |
1.2. |
Sutarties 101 straipsnio taikymas vertikaliesiems susitarimams | 4 |
2. |
Vertikaliųjų susitarimų poveikis | 6 |
2.1. |
Teigiamas poveikis | 6 |
2.2. |
Neigiamas poveikis | 9 |
3. |
Vertikalieji susitarimai, kurie paprastai nepatenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį | 10 |
3.1. |
Poveikio prekybai nebuvimas, nedidelės svarbos susitarimai bei mažosios ir vidutinės įmonės | 10 |
3.2. |
Atstovavimo susitarimai | 11 |
3.2.1. |
Atstovavimo susitarimai, kurie nepatenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį | 11 |
3.2.2. |
Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymas atstovavimo susitarimams | 15 |
3.2.3. |
Tarpininkavimas ir interneto platformų ekonomika | 16 |
3.3. |
Subrangos susitarimai | 17 |
4. |
Reglamento (ES) 2022/720 taikymo sritis | 17 |
4.1. |
Reglamente (ES) 2022/720 nustatyta apsaugos taisyklė | 17 |
4.2. |
Vertikaliųjų susitarimų apibrėžtis | 18 |
4.2.1. |
Vienašaliai veiksmai nepatenka į Reglamento (ES) 2022/720 taikymo sritį | 18 |
4.2.2. |
Įmonės veikia skirtingais gamybos ar platinimo grandinės lygmenimis | 19 |
4.2.3. |
Susitarimas yra susijęs su prekių ar paslaugų pirkimu, pardavimu ar perpardavimu | 19 |
4.3. |
Vertikalieji susitarimai interneto platformų ekonomikoje | 20 |
4.4. |
Reglamento (ES) 2022/720 taikymo ribos | 21 |
4.4.1. |
Mažmenininkų asociacijos | 21 |
4.4.2. |
Vertikalieji susitarimai, kuriuose yra nuostatų dėl intelektinės nuosavybės teisių (INT) | 22 |
4.4.3. |
Vertikalieji konkurentų susitarimai | 25 |
4.4.4. |
Vertikalieji susitarimai su mišrią funkciją atliekančiais internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjais | 28 |
4.5. |
Ryšys su kitais bendrosios išimties reglamentais | 30 |
4.6. |
Konkrečios platinimo sistemos rūšys | 30 |
4.6.1. |
Išimtinio platinimo sistemos | 31 |
4.6.2. |
Pasirinktinio platinimo sistemos | 35 |
4.6.3. |
Franšizė | 40 |
5. |
Rinkos apibrėžimas ir rinkos dalies apskaičiavimas | 42 |
5.1. |
Pranešimas dėl rinkos apibrėžimo | 42 |
5.2. |
Rinkos dalių apskaičiavimas pagal Reglamentą (ES) 2022/720 | 42 |
5.3. |
Rinkos dalių apskaičiavimas pagal Reglamentą (ES) 2022/720 | 43 |
6. |
Reglamento (ES) 2022/720 taikymas | 43 |
6.1. |
Reglamente (ES) 2022/720 nustatyti griežti apribojimai | 43 |
6.1.1. |
Perpardavimo kainų palaikymas | 45 |
6.1.2. |
Griežti apribojimai pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio b, c, d ir e punktus | 49 |
6.1.3. |
Atsarginių dalių pardavimo apribojimai | 57 |
6.2. |
Apribojimai, kurie neleistini pagal Reglamentą (ES) 2022/720 | 57 |
6.2.1. |
Įsipareigojimai nekonkuruoti, kurių trukmė viršija penkerius metus | 58 |
6.2.2. |
Įsipareigojimai nekonkuruoti pasibaigus terminui | 58 |
6.2.3. |
Įsipareigojimai nekonkuruoti, taikomi pasirinktinio platinimo sistemos nariams | 59 |
6.2.4. |
Kelių platformų mažmeniniai paritetiniai įsipareigojimai | 59 |
7. |
Panaikinimas ir nebetaikymas | 59 |
7.1. |
Teisės naudotis Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi panaikinimas | 59 |
7.2. |
Reglamento (ES) 2022/720 netaikymas | 62 |
8. |
Įgyvendinimo politika atskirais atvejais | 63 |
8.1. |
Analizės struktūra | 63 |
8.1.1. |
Svarbūs pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį atliekamo vertinimo veiksniai | 64 |
8.1.2. |
Svarbūs pagal Sutarties 101 straipsnio 3 dalį atliekamo vertinimo veiksniai | 66 |
8.2. |
Konkrečių vertikaliųjų apribojimų analizė | 67 |
8.2.1. |
Įsipareigojimas pirkti iš vieno tiekėjo | 68 |
8.2.2. |
Išimtinis tiekimas | 72 |
8.2.3. |
Elektroninių prekyviečių naudojimo apribojimai | 74 |
8.2.4. |
Kainų palyginimo paslaugų naudojimo apribojimai | 75 |
8.2.5. |
Paritetiniai įsipareigojimai | 77 |
8.2.6. |
Išankstiniai prieigos mokesčiai | 82 |
8.2.7. |
Kategorijos valdymo susitarimai | 83 |
8.2.8. |
Susiejimas | 83 |
1. ĮVADAS
1.1. Šių gairių tikslas ir struktūra
(1) |
Šiose gairėse išdėstyti vertikaliųjų susitarimų ir suderintų veiksmų vertinimo pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (1) 101 straipsnį ir Komisijos reglamentą (ES) 2022/720 (2) principai. Jei nenurodyta kitaip, šiose gairėse sąvoka „susitarimas“ apima ir suderintus veiksmus (3). |
(2) |
Paskelbdama šias gaires Komisija siekia padėti įmonėms pačioms įvertinti vertikaliuosius susitarimus pagal Sąjungos konkurencijos taisykles ir palengvinti Sutarties 101 straipsnio vykdymą. Tačiau šių gairių negalima taikyti automatiškai. Kiekvienas atvejis turi būti vertinamas pagal jo faktus (4). Šios gairės taip pat neprieštarauja Bendrojo Teismo ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo (toliau - Europos Sąjungos Teisingumo Teismas) praktikai. |
(3) |
Vertikalieji susitarimai gali būti sudaromi dėl tarpinių arba galutinių prekių ir paslaugų. Jei nenurodyta kitaip, šios gairės taikomos visų rūšių prekėms ir paslaugoms ir visiems prekybos lygmenims. Be to, jeigu nenurodyta kitaip, terminas „galutinis vartotojas“ apima įmones ir galutinius vartotojus, visų pirma fizinius asmenis, kurie veikia siekdami su savo prekyba, verslu, amatu ar profesija nesusijusių tikslų. |
(4) |
Šių gairių struktūra yra tokia:
|
1.2. Sutarties 101 straipsnio taikymas vertikaliesiems susitarimams
(5) |
Sutarties 101 straipsnio tikslas – užtikrinti, kad įmonės nesinaudotų vertikaliaisiais ar horizontaliaisiais susitarimais (7) siekdamos užkirsti kelią konkurencijai rinkoje, ją apriboti ar iškraipyti, taip padarydamos žalą vartotojams (8). Sutarties 101 straipsniu taip pat siekiama platesnio tikslo – sukurti integruotą vidaus rinką, kuri stiprina konkurenciją Sąjungoje. Įmonės negali sudaryti vertikaliųjų susitarimų, kad atkurtų privačias kliūtis tarp valstybių narių, jeigu valstybinės kliūtys buvo sėkmingai pašalintos. |
(6) |
Sutarties 101 straipsnis taikomas vertikaliesiems susitarimams ir juose nustatytiems apribojimams, kurie gali turėti įtakos prekybai tarp valstybių narių ir kurie trukdo, riboja arba iškraipo konkurenciją (9). Jame pateiktas teisinis vertikaliųjų apribojimų vertinimo pagrindas (10), kuriame atsižvelgiama į antikonkurencinį ir konkurenciją skatinantį poveikį. Sutarties 101 straipsnio 1 dalimi draudžiami susitarimai, kuriais reikšmingai ribojama arba iškraipoma konkurencija. Tačiau toks draudimas netaikomas susitarimams, kurie atitinka Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygas, ypač kai susitarimu suteikiama pakankamai naudos, kad būtų atsvertas jo antikonkurencinis poveikis, kaip nurodyta Sutarties 101 straipsnio 3 dalies taikymo gairėse (11). |
(7) |
Nors privaloma vertikaliųjų susitarimų vertinimo seka nenustatyta, paprastai vertinimą sudaro šie etapai:
|
(8) |
Vieni iš svarbiausių Sutarties principų ir vieni iš prioritetinių Sąjungos politikos tikslų (12) yra darnus vystymasis, skaitmenizacija ir atspari bendroji rinka (13). Tvarumo samprata apima, be kita ko, kovą su klimato kaita (pavyzdžiui, mažinant išmetamą šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį), gamtos išteklių naudojimo ribojimą, atliekų kiekio mažinimą ir gyvūnų gerovės skatinimą (14). Siekti Sąjungos tvarumo, atsparumo ir skaitmeninių tikslų padeda veiksmingi įmonių tiekimo ir platinimo susitarimai. Pagal Sąjungos konkurencijos teisę vertikalieji susitarimai, kuriais siekiama tvarumo tikslų arba kuriais prisidedama prie skaitmeninės ir atsparios bendrosios rinkos kūrimo, nėra atskira vertikaliųjų susitarimų kategorija. Todėl šie susitarimai turi būti vertinami pagal šiose gairėse nustatytus principus, kartu atsižvelgiant į konkretų jais siekiamą tikslą. Todėl Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje nustatyta išimtis vertikaliesiems susitarimams, kuriais siekiama tvarumo, atsparumo ir skaitmeninių tikslų, taikoma tuo atveju, jeigu jie atitinka reglamento sąlygas. Šiose gairėse pateikiama pavyzdžių, iliustruojančių vertikaliųjų susitarimų, kuriais siekiama tvarumo tikslų, vertinimą (15). |
(9) |
Kai vertikaliuoju susitarimu ribojama konkurencija pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį, o Reglamentas (ES) 2022/720 netaikomas, susitarimas vis tiek gali atitikti 101 straipsnio 3 dalyje nustatytos išimties sąlygas (16). Ši nuostata taip pat taikoma vertikaliesiems susitarimams, kuriais siekiama tvarumo tikslų arba kuriais prisidedama prie skaitmeninės ir atsparios bendrosios rinkos kūrimo. Nors 8 skirsnyje pateikiamos tokių vertikaliųjų susitarimų vertinimo atskirais atvejais gairės, gali būti svarbios ir kitos Komisijos gairės, įskaitant Sutarties 101 straipsnio 3 dalies taikymo gaires, Horizontaliąsias gaires (17) ir visas rekomendacijas, kurios gali būti pateiktos būsimose tų gairių versijose. Tokiose gairėse visų pirma gali būti pateikta rekomendacijų dėl aplinkybių, kuriomis į naudą tvarumui, atsparumui ar skaitmeninę naudą galima atsižvelgti kaip į kokybinį arba kiekybinį veiksmingumą pagal Sutarties 101 straipsnio 3 dalį. |
2. VERTIKALIŲJŲ SUSITARIMŲ POVEIKIS
(10) |
Atliekant vertikaliųjų susitarimų vertinimą pagal Sutarties 101 straipsnį ir taikant Reglamentą (ES) 2022/720 būtina atsižvelgti į visus svarbius konkurencijos parametrus, pavyzdžiui, kainas, kiekybinę produktų gamybos apimtį, produktų kokybę bei asortimentą ir inovacijas. Atliekant vertinimą taip pat būtina atsižvelgti į tai, kad įmonių, veikiančių skirtingais gamybos ar platinimo grandinės lygmenimis, vertikalieji susitarimai paprastai yra mažiau žalingi nei konkuruojančių įmonių, tiekiančių pakeičiamas prekes ar teikiančių pakeičiamas paslaugas, horizontalieji susitarimai (18). Iš esmės taip yra dėl to, kad vertikaliojo susitarimo šalių vykdomi veiksmai papildo vienas kitą, o tai apskritai reiškia, kad vienos susitarimo šalies konkurenciją skatinantys veiksmai bus naudingi kitai susitarimo šaliai, o galiausiai – vartotojams. Kitaip nei horizontaliųjų susitarimų atveju, vertikaliojo susitarimo šalys yra suinteresuotos susitarti dėl mažesnių kainų ir aukštesnio paslaugų lygio, o tai taip pat yra naudinga vartotojams. Vertikaliojo susitarimo šalis taip pat paprastai yra suinteresuota prieštarauti kitos šalies veiksmams, kurie gali pakenkti vartotojams, nes tokiais veiksmais įprastai taip pat mažinama pirmosios šalies tiekiamų prekių ar teikiamų paslaugų paklausa. Be to, vertikaliojo susitarimo šalių veiklos, susijusios su prekių ar paslaugų pateikimu rinkai, papildomumas taip pat reiškia, kad vertikalieji apribojimai suteikia daugiau galimybių didinti veiksmingumą, pavyzdžiui, optimizuojant gamybos ir platinimo procesus ir paslaugas. Tokio teigiamo poveikio pavyzdžių pateikta 2.1 skirsnyje. |
(11) |
Vis dėlto įmonės, turinčios įtaką rinkoje, tam tikrais atvejais gali bandyti pasinaudoti vertikaliaisiais apribojimais siekdamos antikonkurencinių tikslų, kurie galiausiai kenkia vartotojams. Kaip išsamiau paaiškinta 2.2 skirsnyje, vertikalieji apribojimai visų pirma gali lemti konkurencinių galimybių ribojimą, konkurencijos susilpnėjimą arba slaptus susitarimus. Įtaka rinkoje – tai gebėjimas gana ilgą laikotarpį išlaikyti didesnes nei konkurentų kainas arba mažesnę nei konkurentų kiekybinę produktų gamybos apimtį, produktų kokybę ir asortimentą ar žemesnį nei konkurentų naujovių diegimo lygį (19). Įtakos rinkoje lygis, kurio reikia, kad būtų nustatytas konkurencijos apribojimas pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį, yra žemesnis už įtakos rinkoje lygį, kuris reikalingas, kad būtų nustatytas dominavimas pagal Sutarties 102 straipsnį. |
2.1. Teigiamas poveikis
(12) |
Vertikalieji susitarimai gali turėti teigiamą poveikį, pavyzdžiui, mažinti kainas, skatinti ne kainų konkurenciją ir gerinti paslaugų kokybę. Paprasti sutartiniai tiekėjo ir pirkėjo sandoriai, kuriais nustatoma tik sandorio kaina ir kiekis, dažnai gali lemti neoptimalų investicijų ir pardavimo lygį, nes neatsižvelgiama į poveikį išorei, atsirandantį dėl tiekėjo ir jo platintojų veiklos papildomumo. Šis poveikis išorei skirstomas į dvi kategorijas: vertikalųjį poveikį išorei ir horizontalųjį poveikį išorei. |
(13) |
Vertikalusis poveikis išorei atsiranda dėl to, kad įvairiais gamybos ir platinimo grandinės lygmenimis priimami sprendimai ir atliekami veiksmai lemia prekių ar paslaugų pardavimo aspektus, pavyzdžiui, kainą, kokybę, susijusias paslaugas ir rinkodarą, o tai daro poveikį ne tik sprendimus priimančiai įmonei, bet ir kitoms įmonėms kituose gamybos ir platinimo grandinės lygmenyse. Pavyzdžiui, platintojas gali negauti visos naudos iš savo pastangų didinti pardavimą, nes dalis tos naudos gali atitekti tiekėjui. Taip yra todėl, kad už kiekvieną papildomą vienetą, kurį platintojas parduoda sumažindamas perpardavimo kainą arba padidindamas pardavimo pastangas, tiekėjas gauna naudos, jei jo didmeninė kaina viršija jo ribines gamybos sąnaudas. Dėl platintojo pardavimo skatinimo veiksmų tiekėjas pajunta teigiamą poveikį išorei. Ir priešingai, gali pasitaikyti atvejų, kai, tiekėjo vertinimu, platintojas gali nustatyti per aukštą kainą (20) ir (arba) dėti nepakankamai pardavimo pastangų. |
(14) |
Horizontalusis poveikis išorei visų pirma gali būti susijęs su tų pačių prekių ar paslaugų platintojais, kai platintojas negali visiškai pasinaudoti savo pardavimo pastangų teikiama nauda. Pavyzdžiui, vieno platintojo teikiamos paklausą didinančios paslaugos iki pardavimo, kaip antai asmeninės konsultacijos dėl konkrečių prekių ar paslaugų, gali padidinti konkuruojančių platintojų, siūlančių tas pačias prekes ar paslaugas, pardavimą ir taip skatinti platintojus nemokamai pasinaudoti kitų platintojų teikiamomis brangiomis paslaugomis. Kai platinama visais kanalais, pasinaudojimas gali pasireikšti tarp internetinių ir neinternetinių prekybos kanalų ir abiem kryptimis (21). Pavyzdžiui, klientai gali apsilankyti fizinėje parduotuvėje ir išbandyti prekes ar paslaugas arba gauti kitos naudingos informacijos, kuria remdamiesi jie priims sprendimą pirkti, tačiau vėliau užsakys prekę internetu iš kito platintojo. Ir priešingai, klientai gali rinkti informaciją iki pirkimo internetinėje parduotuvėje, o tada apsilankyti fizinėje parduotuvėje, pasirinkti ir išbandyti tam tikras prekes ar paslaugas remdamiesi internetu surinkta informacija ir galiausiai pirkti ne internetu, bet fizinėje parduotuvėje. Jei toks pasinaudojimas yra įmanomas ir jei platintojas, teikiantis paslaugas iki pardavimo, negali pasinaudoti visa nauda, tai gali lemti neoptimalų tokių paslaugų iki pardavimo teikimą kiekybės ar kokybės atžvilgiu. |
(15) |
Kai yra toks poveikis išorei, tiekėjai gali turėti paskatų kontroliuoti tam tikrus savo platintojų veiklos aspektus ir vice versa. Visų pirma, vertikalieji susitarimai gali būti naudojami siekiant internalizuoti tokį poveikį išorei, padidinti bendrą vertikaliosios tiekimo ir platinimo grandinės pelną ir, tam tikromis aplinkybėmis, vartotojų gerovę. |
(16) |
Nors šiose gairėse siekiama pateikti įvairių vertikaliųjų apribojimų pagrindimų apžvalgą, jos nėra baigtinės arba išsamios. Tam tikrų vertikaliųjų apribojimų taikymas gali būti pateisinamas toliau išvardytomis priežastimis:
|
(17) |
Daugumą vertikaliųjų apribojimų galima pakeisti vieną kitu. Tai reiškia, kad ta pati neveiksmingumo problema gali būti sprendžiama taikant skirtingus vertikaliuosius apribojimus. Pavyzdžiui, masto ekonomijos platinimo srityje galima pasiekti taikant išimtinį platinimą, pasirinktinį platinimą, privalomo kiekio nustatymą arba išimtinį tiekimą. Tačiau įvairūs vertikalieji apribojimai gali turėti skirtingą neigiamą poveikį konkurencijai. Tai svarbu vertinant apribojimo būtinumą pagal Sutarties 101 straipsnio 3 dalį. |
2.2. Neigiamas poveikis
(18) |
Neigiamas poveikis rinkai, kurį gali daryti vertikalieji apribojimai ir kuriam siekiama užkirsti kelią remiantis Sąjungos konkurencijos teise, visų pirma yra toks:
|
(19) |
Konkurencinių galimybių ribojimas, konkurencijos mažinimas ir slapti susitarimai tiekėjų lygmeniu gali pakenkti vartotojams, visų pirma dėl:
|
(20) |
Konkurencinių galimybių ribojimas, konkurencijos mažinimas ir slapti susitarimai platintojų lygmeniu gali pakenkti vartotojams, visų pirma dėl:
|
(21) |
Mažai tikėtina, kad vien sumažėjusi to paties prekių ženklo platintojų konkurencija (t. y. konkurencija tarp to paties tiekėjo prekių ar paslaugų platintojų) gali turėti neigiamą poveikį vartotojams, jei skirtingų prekių ženklų platintojų konkurencija (t. y. konkurencija tarp skirtingų tiekėjų prekių ar paslaugų platintojų) yra stipri (25). Visų pirma rinkose, kuriose atskiri platintojai platina tik vieno tiekėjo prekių ženklo (-ų) produktus, sumažėjus to paties prekių ženklo platintojų konkurencijai sumažės konkurencija tarp vieno konkretaus prekių ženklo platintojų, bet tai gali neturėti neigiamo poveikio platintojų konkurencijai apskritai. |
(22) |
Galimas neigiamas vertikaliųjų apribojimų poveikis sustiprinamas, kai keli tiekėjai ir jų pirkėjai organizuoja savo prekybą panašiu būdu ir atsiranda kumuliacinis poveikis (26). |
3. VERTIKALIEJI SUSITARIMAI, KURIE PAPRASTAI NEPATENKA Į SUTARTIES 101 STRAIPSNIO 1 DALIES TAIKYMO SRITĮ
3.1. Poveikio prekybai nebuvimas, nedidelės svarbos susitarimai bei mažosios ir vidutinės įmonės
(23) |
Prieš aptariant Reglamento (ES) 2022/720 taikymo sritį, jo taikymą ir apskritai vertikaliųjų susitarimų vertinimą pagal Sutarties 101 straipsnio 1 ir 3 dalis, svarbu priminti, kad Reglamentas (ES) 2022/720 taikomas tik susitarimams, patenkantiems į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. |
(24) |
Susitarimai, kurie negali reikšmingai paveikti valstybių narių tarpusavio prekybos (poveikio prekybai nebuvimas) arba kurie reikšmingai neriboja konkurencijos (nedidelės svarbos susitarimai), nepatenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį (27). Informacijos apie poveikį prekybai Komisija pateikė Gairėse dėl poveikio prekybai (28), o apie nedidelės svarbos susitarimus – De minimis pranešime (29). Šios gairės nedaro poveikio Gairėms dėl poveikio prekybai ir De minimis pranešimui arba bet kokioms būsimoms Komisijos gairėms. |
(25) |
Gairėse dėl poveikio prekybai išdėstyti Sąjungos teismų nustatyti principai, pagal kuriuos aiškinama poveikio prekybai sąvoka, ir nurodoma, kada susitarimai greičiausiai nedarys reikšmingo poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai. Jose pateikta neigiama nuginčijamoji prezumpcija, kuri taikoma visiems susitarimams, kaip jie suprantami Sutarties 101 straipsnio 1 dalyje, neatsižvelgiant į tokiuose susitarimuose numatytų apribojimų pobūdį, taigi taikoma ir susitarimams, kuriuose yra griežtų apribojimų (30). Pagal šią prezumpciją vertikalieji susitarimai iš esmės negali daryti reikšmingo poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai, kai:
|
(26) |
Kaip nurodyta De minimis pranešime, paprastai laikoma, kad nekonkuruojančių įmonių sudaryti vertikalieji susitarimai nepatenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, jei kiekvienos iš susitarimo šalių užimama rinkos dalis bet kurioje iš atitinkamų rinkų, kurioms susitarimas daro poveikį, neviršija 15 % (32). Šiai bendrai taisyklei taikomos dvi išimtys. Pirma, kalbant apie konkurencijos apribojimą dėl tikslo, Sutarties 101 straipsnio 1 dalis taikoma net jei kiekvienos šalies užimama rinkos dalis neviršija 15 % (33). Taip yra todėl, kad susitarimas, kuris gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą ir kurio tikslas yra antikonkurencinis, dėl savo pobūdžio ir neatsižvelgiant į bet kokį konkretų jo poveikį yra reikšmingas konkurencijos apribojimas (34). Antra, 15 % rinkos dalies riba sumažinama iki 5 %, kai konkurenciją atitinkamoje rinkoje riboja kumuliacinis lygiagrečių susitarimų tinklų poveikis. (257)–(261) dalyse aptariamas kumuliacinis poveikis, susijęs su teisės naudotis Reglamento (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi panaikinimu. De minimis pranešime paaiškinta, kad atskiri tiekėjai ar platintojai, kurių rinkos dalis neviršija 5 %, paprastai nelaikomi reikšmingai prisidedančiais prie kumuliacinio ribojamojo poveikio (35). |
(27) |
Be to, nėra daroma prielaida, kad vertikalieji susitarimai, sudaryti įmonių, kurių vienos ar kelių individuali rinkos dalis viršija 15 %, automatiškai patenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Tokiais susitarimais vis dar gali būti nedaromas reikšmingas poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai arba jie gali neriboti konkurencijos reikšmingai (36). Todėl jie turi būti vertinami atsižvelgiant į jų teisines ir ekonomines aplinkybes. Šiose gairėse pateikiami individualaus tokių susitarimų vertinimo kriterijai, kurie nustatyti 8 skirsnyje. |
(28) |
Be to, Komisija mano, kad mažųjų ir vidutinių įmonių (toliau – MVĮ) (37) vertikalieji susitarimai retai gali reikšmingai paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą. Komisija taip pat mano, kad tokie susitarimai retai reikšmingai riboja konkurenciją pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį, kaip išaiškino Europos Sąjungos Teisingumo Teismas, nebent jų tikslas yra konkurencijos ribojimas, kaip nustatyta Sutarties 101 straipsnio 1 dalyje. Todėl MVĮ vertikalieji susitarimai paprastai nepatenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Tais atvejais, kai tokie susitarimai vis dėlto atitinka Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sąlygas, Komisija dėl nepakankamo Europos Sąjungos intereso paprastai nepradės procedūrų, nebent tokios įmonės kartu arba atskirai užima dominuojančią padėtį didelėje vidaus rinkos dalyje. |
3.2. Atstovavimo susitarimai
3.2.1. Atstovavimo susitarimai, kurie nepatenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį
(29) |
Atstovas – tai juridinis arba fizinis asmuo, kuriam suteikiami įgaliojimai kito asmens (atstovaujamojo) vardu derėtis ir (arba) sudaryti sutartis paties atstovo arba atstovaujamojo vardu dėl prekių arba paslaugų atstovaujamajam pirkimo arba atstovaujamojo tiekiamų prekių ar paslaugų pardavimo. |
(30) |
Sutarties 101 straipsnis taikomas dviejų ar daugiau įmonių susitarimams. Tam tikromis aplinkybėmis atstovo ir atstovaujamojo santykiai gali būti apibūdinami kaip santykiai, kai atstovas nebeveikia kaip nepriklausomas ekonominės veiklos vykdytojas. Taip yra tada, kai atstovas neprisiima jokios reikšmingos finansinės ar komercinės rizikos, susijusios su atstovaujamojo vardu sudarytomis sutartimis ar derybomis dėl jų, arba ta rizika yra nereikšminga, kaip paaiškinta (31)–(34) dalyse (38). Tokiu atveju atstovavimo susitarimas visiškai arba iš dalies nepatenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį (39). Kadangi tai yra Sutarties 101 straipsnio bendro taikymo įmonių susitarimams išimtis, susitarimo priskyrimo atstovavimo susitarimams, kurie nepatenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, sąlygos turėtų būti aiškinamos siaurai. Pavyzdžiui, mažiau tikėtina, kad atstovavimo susitarimas bus laikomas nepatenkančiu į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, kai atstovas derasi ir (arba) sudaro sutartis daugelio atstovaujamųjų vardu (40). Siekiant nustatyti, kuriai kategorijai priskirti susitarimą, nėra reikšminga, kaip susitarimas kvalifikuojamas šalių arba pagal nacionalinės teisės aktus. |
(31) |
Yra trys finansinės ir komercinės rizikos rūšys, svarbios siekiant nustatyti, ar susitarimas priskirtinas atstovavimo susitarimams, kurie nepatenka į Sutarties 101 straipsnio 1 taikymo sritį:
|
(32) |
Susitarimas bus laikomas atstovavimo susitarimu, nepatenkančiu į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, kai atstovas neprisiima nė vienos iš (31) dalyje išvardytų rūšių rizikos arba kai jis prisiima tik nereikšmingą riziką. Tokios atstovo prisiimamos rizikos reikšmingumas paprastai turi būti vertinamas atsižvelgiant į atstovo atlyginimą, uždirbtą teikiant atstovavimo paslaugas, pavyzdžiui, jo komisinį atlyginimą, o ne į pajamas, gautas pardavus prekes ar paslaugas, kurioms taikomas atstovavimo susitarimas. Tačiau rizika, apskritai susijusi su atstovavimo paslaugų teikimu, t. y. rizika, susijusi su atstovo pajamų priklausomybe nuo jo sėkmės vykdant atstovo veiklą arba su bendromis investicijomis, pavyzdžiui, į patalpas arba personalą, kuriuos galima panaudoti bet kokios rūšies veiklai, atliekant šį vertinimą nėra svarbi. |
(33) |
Atsižvelgiant į tai, kas pirmiau išdėstyta, susitarimas paprastai bus laikomas atstovavimo susitarimu, nepatenkančiu į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, jeigu taikomos visos šios sąlygos:
|
(34) |
Nors (33) dalyje pateiktas sąrašas nėra baigtinis, kai atstovas prisiima vienos ar daugiau (31)–(33) dalyse nurodytų rūšių riziką ar išlaidas, atstovo ir atstovaujamojo susitarimas nebus laikomas atstovavimo susitarimu, nepatenkančiu į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį (41). Rizikos klausimas turi būti vertinamas kiekvienu atveju atskirai ir atsižvelgiant į tikrąją ekonominę padėtį, o ne į teisinę susitarimo formą. Praktiniais sumetimais rizikos analizė gali būti pradedama nuo sutarčiai būdingos rizikos vertinimo. Jeigu atstovas patiria su sutartimi susijusią riziką, kuri nėra nereikšminga, to pakaks nuspręsti, kad atstovas yra nepriklausomas platintojas. Ir, priešingai, jeigu atstovas nepatiria jokios su sutartimi susijusios rizikos, reikės tęsti analizę vertinant su rinkos investicijomis susijusią riziką. Galiausiai, jeigu atstovas nepatiria jokios su sutartimi susijusios rizikos arba su rinkos investicijomis susijusios rizikos, gali tekti atsižvelgti į kitą riziką, susijusią su kita veikla, kurios reikalaujama palaikant atstovavimo santykius, toje pačioje produkto rinkoje. |
(35) |
Atstovaujamasis gali taikyti įvairius metodus, kad padengtų atitinkamą riziką ir išlaidas, jeigu tokiais metodais užtikrinama, kad atstovas neprisiims jokios reikšmingos rizikos, kurios rūšys išvardytos (31)–(33) dalyse. Pavyzdžiui, atstovaujamasis gali nuspręsti kompensuoti apibrėžtas patirtas išlaidas, padengti išlaidas nustatyta vienkartine suma arba sumokėti atstovui nustatytą procentinę pajamų, gautų už pagal atstovavimo susitarimą parduotas prekes ar paslaugas, dalį. Siekiant užtikrinti, kad būtų padengta visa susijusi rizika ir išlaidos, atstovaujamojo taikomu metodu turėtų būti sudarytos sąlygos atstovui paprastai atskirti sumą (-as), skirtą (-as) susijusiai rizikai ir išlaidoms padengti, ir bet kokią kitą atstovui mokamą (-as) sumą (-as), pavyzdžiui, skirtą (-as) atstovui atlyginti už atstovavimo paslaugų teikimą. Priešingu atveju atstovas gali neturėti galimybės patikrinti, ar atstovaujamojo pasirinktu metodu padengiamos jo išlaidos. Gali prireikti numatyti paprastą būdą, kaip atstovas galėtų deklaruoti ir prašyti kompensuoti bet kokias išlaidas, viršijančias sutartą vienkartinę sumą arba nustatytą procentinę dalį. Taip pat gali prireikti, kad atstovaujamasis sistemingai stebėtų bet kokius atitinkamų išlaidų pokyčius ir atitinkamai koreguotų vienkartinę sumą arba nustatytą procentinę dalį. Jeigu atitinkamos išlaidos kompensuojamos padengiant pagal atstovavimo susitarimą parduotų produktų kainos procentinę dalį, atstovaujamasis taip pat turėtų atsižvelgti į tai, kad atstovas gali patirti su atitinkama rinka susijusių investicinių išlaidų net ir tuo atveju, kai tam tikrą laikotarpį parduoda nedaug arba visai neparduoda. Tokias išlaidas turi kompensuoti atstovaujamasis. |
(36) |
Nepriklausomas tam tikrų tiekėjo prekių ar paslaugų platintojas taip pat gali veikti kaip to paties tiekėjo kitų prekių ar paslaugų atstovas, jei galima veiksmingai apibrėžti atstovavimo susitarime numatytą veiklą ir riziką (pavyzdžiui, dėl to, kad ji susijusi su prekėmis ar paslaugomis, turinčiomis papildomų funkcijų ar naujų savybių). Kad susitarimas būtų laikomas atstovavimo susitarimu, nepatenkančiu į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, nepriklausomas platintojas turi turėti tikrą laisvę sudaryti atstovavimo sutartį (pavyzdžiui, atstovaujamasis neturi de facto nustatyti atstovavimo santykių, grasindamas nutraukti ar pabloginti platinimo santykių sąlygas). Be to, atstovaujamasis neturi tiesiogiai ar netiesiogiai įpareigoti atstovo vykdyti nepriklausomo platintojo veiklos, išskyrus atvejus, kai atstovaujamasis visiškai atlygina už tokią veiklą, kaip nurodyta (33) dalies h punkte. Be to, kaip nurodyta (31)-(33) dalyse, visą atitinkamą riziką, susijusią su prekių ar paslaugų, kurioms taikomas atstovavimo susitarimas, pardavimu, įskaitant su rinka susijusias investicijas, turi prisiimti atstovaujamasis. |
(37) |
Kai atstovas savo rizika imasi kitos veiklos to paties tiekėjo vardu, kurios tas tiekėjas nereikalauja, atsiranda galimybė, kad atstovui nustatyti įsipareigojimai, susiję su jo atstovavimo veikla, turės įtakos jo paskatoms ir apribos jo sprendimų priėmimo nepriklausomumą, kai jis parduoda produktus vykdydamas savarankišką veiklą. Visų pirma, atsiranda galimybė, kad atstovaujamojo kainų politika, taikoma pagal atstovavimo susitarimą parduodamiems produktams, turės įtakos atstovo ir (arba) platintojo paskatoms nepriklausomai nustatyti kainas produktams, kuriuos jis parduoda kaip nepriklausomas platintojas. Be to, derinant tarpininkavimą ir nepriklausomą platinimą to paties tiekėjo vardu, atsiranda sunkumų atskirti investicijas ir sąnaudas, susijusias su tarpininkavimo funkcija, įskaitant su rinka susijusias investicijas, nuo investicijų ir sąnaudų, susijusių tik su nepriklausoma veikla. Todėl tokiais atvejais gali būti ypač sudėtinga įvertinti, ar atstovavimo santykiai atitinka (30)–(33) dalyse nustatytas sąlygas (42). |
(38) |
(37) dalyje aprašyti susirūpinimą keliantys klausimai gali kilti, kai atstovas toje pačioje atitinkamoje rinkoje vykdo kitą veiklą to paties atstovaujamojo nepriklausomo platintojo vardu. Ir priešingai, šie susirūpinimą keliantys klausimai yra mažiau tikėtini, jei kita veikla, kurią atstovas vykdo kaip nepriklausomas platintojas, yra susijusi su kita atitinkama rinka (43). Apskritai, kuo mažiau vienas kitą pakeičia pagal atstovavimo sutartį parduodami produktai ir atstovo savarankiškai parduodami produktai, tuo mažesnė šių susirūpinimą keliančių klausimų tikimybė. Jei objektyviai skirtingos produktų savybės (pavyzdžiui, aukštesnė kokybė, naujos savybės ar papildomos funkcijos) yra nereikšmingos, abi atstovo veiklos rūšis gali būti sunkiau atskirti, todėl gali kilti reikšminga rizika, kad atstovą paveiks atstovavimo susitarimo sąlygos, visų pirma susijusios su kainų nustatymu produktams, kuriuos jis platina savarankiškai. |
(39) |
Siekdamas nustatyti su rinka susijusias investicijas, kurios turi būti kompensuojamos sudarant atstovavimo susitarimą su vienu iš nepriklausomų platintojų, kuris jau veikia atitinkamoje rinkoje, atstovaujamasis turėtų apsvarstyti hipotetinę atstovo, kuris dar nevykdo veiklos atitinkamoje rinkoje, situaciją, kad įvertintų, kokios investicijos yra svarbios veiklos, kuriai atstovas yra paskirtas, rūšiai. Atstovaujamasis turėtų padengti su rinka susijusias investicijas, kurių reikia norint veikti atitinkamoje rinkoje, įskaitant atvejus, kai tos investicijos taip pat susijusios su diferencijuotais produktais, platinamais ne pagal atstovavimo susitarimą, bet nėra išimtinai susijusios su tokių diferencijuotų produktų pardavimu. Vienintelis atvejis, kai atstovaujamasis neturėtų padengti su rinka susijusių investicijų atitinkamoje rinkoje, yra investicijos, išimtinai susijusios su diferencijuotų produktų, kurie parduodami ne pagal atstovavimo susitarimą, o platinami savarankiškai, pardavimu. Taip yra todėl, kad atstovas patirtų visas su rinka susijusias veiklos rinkoje sąnaudas, tačiau nepatirtų su rinka susijusių sąnaudų, išimtinai susijusių su diferencijuotų produktų pardavimu, jeigu neveiktų ir kaip nepriklausomas šių produktų platintojas (su sąlyga, kad atstovas gali veikti atitinkamoje rinkoje neparduodamas tų diferencijuotų produktų). Jeigu atitinkamos investicijos (pavyzdžiui, investicijos į su veikla susijusią įrangą) jau nuvertėjo, kompensacija gali būti proporcingai koreguojama. Be to, kompensacija taip pat gali būti koreguojama, jei nepriklausomo platintojo su rinka susijusios investicijos gerokai viršija su rinka susijusias investicijas, kurių reikia, kad atstovas atitinkamoje rinkoje galėtų pradėti savo, kaip nepriklausomo platintojo, veiklą. |
(40) |
Toliau pateikiamas pavyzdys, kaip galima paskirstyti išlaidas, jei platintojas yra ir tam tikrų to paties tiekėjo produktų pardavimo atstovas.
|
3.2.2. Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymas atstovavimo susitarimams
(41) |
Jei susitarimas atitinka sąlygas, kad būtų laikomas atstovavimo susitarimu, nepatenkančiu į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, atstovo atliekama pardavimo ar pirkimo funkcija yra atstovaujamojo veiklos dalis. Kadangi atstovaujamasis prisiima komercinę ir finansinę riziką, susijusią su sutartyje nurodytų prekių ar paslaugų pardavimu ir pirkimu, jokie atstovui taikomi įpareigojimai, susiję su atstovaujamojo vardu sudarytomis ir (arba) suderėtomis sutartimis, nepatenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Bus laikoma, kad atstovo prisiimami įsipareigojimai, išvardyti šioje dalyje, yra neatsiejama atstovavimo susitarimo dalis, nes tie įsipareigojimai yra susiję su atstovaujamojo galimybe nustatyti atstovo veiklos, susijusios su sutartyje nurodytomis prekėmis ar paslaugomis, apimtį. Tai būtina, jei atstovaujamasis turi prisiimti riziką, susijusią su sutartimis, kurias atstovaujamojo vardu sudaro ir (arba) dėl kurių derasi atstovas. Taigi atstovaujamasis gali nustatyti komercinę strategiją, susijusią su:
|
(42) |
Priešingai, jeigu atstovas prisiima vienos ar kelių rūšių susijusią riziką, apibūdintą (31)–(33) dalyse, atstovo ir atstovaujamojo susitarimas nelaikomas atstovavimo susitarimu, nepatenkančiu į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Tokiomis aplinkybėmis atstovas bus laikomas nepriklausoma įmone, o atstovo ir atstovaujamojo susitarimui, kaip ir bet kuriam kitam vertikaliajam susitarimui, bus taikoma Sutarties 101 straipsnio 1 dalis. Dėl šios priežasties Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies k punkte paaiškinta, kad įmonė, kuri pagal susitarimą, kuriam taikoma Sutarties 101 straipsnio 1 dalis, parduoda prekes ar paslaugas kitos įmonės vardu, yra pirkėja. |
(43) |
Net jei atstovas neprisiima reikšmingos rizikos, kaip apibūdinta (31)–(33) dalyse, jis išlieka atskira nuo atstovaujamojo nepriklausoma įmone, taigi nuostatos dėl atstovo ir atstovaujamojo santykių gali patekti į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, neatsižvelgiant į tai, ar jos yra susitarimo dėl prekių ar paslaugų pardavimo ar pirkimo dalis, ar atskiro susitarimo dalis. Tokioms nuostatoms gali būti taikoma Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis, jei tenkinamos reglamento sąlygos. Tokioms nuostatoms, nepatenkančioms į Reglamento (ES) 2022/720 taikymo sritį, reikalingas individualus vertinimas pagal Sutarties 101 straipsnį, kaip apibūdinta 8.1 skirsnyje, visų pirma siekiant nustatyti, ar jos turi ribojamąjį poveikį pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį, ir, jei toks poveikis yra, ar jos atitinka Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygas. Pavyzdžiui, atstovavimo susitarimuose gali būti nuostata, pagal kurią atstovaujamajam neleidžiama paskirti kito atstovo tam tikros rūšies sandorio, pirkėjo arba teritorijos atžvilgiu (išimtinio atstovavimo nuostata), arba nuostata, pagal kurią atstovui neleidžiama dirbti įmonių, konkuruojančių su atstovaujamuoju, atstovu arba platintoju (nuostatos dėl įsipareigojimo pirkti iš vieno tiekėjo). Išimtinio atstovavimo nuostatos paprastai neturi antikonkurencinio poveikio. Tačiau nuostatos dėl pirkimo iš vieno tiekėjo ir nuostatos nekonkuruoti pasibaigus galiojimui, kurios susijusios su skirtingų prekių ženklų platintojų konkurencija, gali riboti konkurenciją pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį, kai jos atskirai arba dėl kumuliacinio poveikio prisideda prie konkurencinių galimybių ribojimo atitinkamoje rinkoje, kurioje yra parduodamos arba perkamos sutartyje nurodytos prekės ar paslaugos (visų pirma žr. 6.2.2 ir 8.2.1 skirsnius). |
(44) |
Atstovavimo susitarimas taip pat gali patekti į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, net jei atstovaujamajam tenka visa susijusi finansinė ir komercinė rizika, kai susitarimu suteikiama galimybė sudaryti slaptą susitarimą. Pavyzdžiui, tai gali būti atvejis, kai keli atstovaujamieji kartu turi tuos pačius atstovus, neleisdami kitiems atstovaujamiesiems naudotis tų atstovų paslaugomis, arba kai atstovaujamieji naudojasi atstovų paslaugomis, kad slapta susitartų dėl rinkodaros strategijos arba tarpusavyje pasikeistų slapta rinkos informacija. |
(45) |
Jei nepriklausomas platintojas taip pat veikia kaip to paties tiekėjo tam tikrų prekių ar paslaugų atstovas, turi būti griežtai vertinama, ar laikomasi (36)–(39) dalyse nustatytų reikalavimų. Tai būtina, kad būtų išvengta piktnaudžiavimo tarpininkavimo modeliu tais atvejais, kai tiekėjas iš tikrųjų nepradeda veikti mažmeninės prekybos lygmeniu pagal atstovavimo susitarimą, priimdamas visus susijusius komercinius sprendimus prisiimdamas visą susijusią riziką pagal (30)–(33) dalyse nustatytus principus, o taiko atstovavimo modelį kaip kontrolės priemonę, siekdamas kontroliuoti produktų, kuriuos galima itin pelningai perparduoti, mažmenines kainas. Kadangi perpardavimo kainų palaikymas (toliau – PKP) yra vienas iš griežtų apribojimų pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnį, kaip nurodyta 6.1.1 skirsnyje, ir apribojimas dėl tikslo pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį, tiekėjai neturėtų piktnaudžiauti atstovavimo santykiais, kad išvengtų Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo. |
3.2.3. Tarpininkavimas ir interneto platformų ekonomika
(46) |
Interneto platformų ekonomikoje veikiančių įmonių sudaryti susitarimai paprastai neatitinka sąlygų, kad būtų laikomi atstovavimo susitarimais, nepatenkančiais į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Tokios įmonės paprastai veikia kaip nepriklausomi ūkio subjektai, o ne kaip įmonių, kurioms jos teikia paslaugas, dalys. Visų pirma interneto platformų ekonomikoje veikiančių įmonių paslaugomis dažnai naudojasi labai daug pardavėjų, todėl jos negali veiksmingai tapti kurios nors iš pardavėjų įmonių dalimi. Be to, stiprus tinklo poveikis ir kitos interneto platformų ekonomikos ypatybės gali prisidėti prie didelio susitarimo šalių dydžio ir derybinės galios disbalanso. Dėl to gali susidaryti situacija, kai prekių ar paslaugų pardavimo sąlygas ir komercinę strategiją nustato interneto platformų ekonomikoje veikianti įmonė, o ne prekių ar paslaugų pardavėjai. Be to, interneto platformų ekonomikoje veikiančios įmonės paprastai vykdo reikšmingas su rinka susijusias investicijas, pavyzdžiui, į programinę įrangą, reklamą ir garantinio aptarnavimo paslaugas, o tai rodo, kad toms įmonėms tenka didelė finansinė ar komercinė rizika, susijusi su sandoriais, kuriuos sudarant jos tarpininkauja. |
3.3. Subrangos susitarimai
(47) |
Pranešime dėl subrangos (44) susitarimai apibrėžti kaip susitarimai, pagal kuriuos viena įmonė, vadinama rangovu, paveda kitai įmonei, vadinamai subrangovu, neatsižvelgiant į tai, ar dėl to, kad yra ar nėra gavusi anksčiau užsakymą iš trečiosios šalies, gaminti prekes, teikti paslaugas ar pagal rangovo nurodymus atlikti darbą jo vardu. Paprastai subrangos susitarimai nepatenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Pranešime dėl subrangos pateikiama daugiau informacijos apie tos bendrosios taisyklės taikymą. Visų pirma, Pranešime dėl subrangos teigiama, kad Sutarties 101 straipsnio 1 dalis netaikoma sąlygoms, kuriomis ribojamas technologijų ar įrangos, kurią rangovas tiekia subrangovui, naudojimas, su sąlyga, kad technologijos ar įranga yra būtina tam, kad subrangovas galėtų gaminti atitinkamus produktus (45). Pranešime dėl subrangos taip pat paaiškinta tos bendrosios taisyklės taikymo sritis, visų pirma tai, kad kiti subrangovui nustatyti apribojimai gali patekti į Sutarties 101 straipsnio taikymo sritį, pavyzdžiui, subrangovo įsipareigojimas pačiam nevykdyti mokslinių tyrimų ir plėtros ir jais nesinaudoti arba apskritai negaminti produkcijos trečiosioms šalims (46). |
4. REGLAMENTO (ES) 2022/720 TAIKYMO SRITIS
4.1. Reglamente (ES) 2022/720 nustatyta apsaugos taisyklė
(48) |
Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje nustatyta išimtis yra vertikaliesiems susitarimams, kaip jie apibrėžti reglamente, taikoma apsaugos taisyklė su sąlyga, kad tiekėjo ir pirkėjo užimamos rinkos dalys atitinkamose rinkose neviršija reglamento 3 straipsnyje nustatytų ribų (žr. 5.2 skirsnį), o susitarime nėra nustatytų jokių griežtų apribojimų, nustatytų reglamento 4 straipsnyje (žr. 6.1 skirsnį) (47). Apsaugos taisyklė taikoma tol, kol Komisija arba NKI pagal Reglamento (EB) Nr. 1/2003 29 straipsnį nepanaikina teisės naudotis bendrąja išimtimi konkrečiu atveju (žr. 7.1 skirsnį). Tai, kad vertikaliajam susitarimui netaikoma apsaugos taisyklė, nereiškia, kad susitarimas patenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį arba kad jis neatitinka Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygų. |
(49) |
Kai tiekėjas tą patį vertikalųjį susitarimą taiko kelių rūšių prekėms ar paslaugoms platinti, gali būti, kad, pritaikius Reglamento (ES) 2022/720 3 straipsnio 1 dalyje nustatytas rinkos dalies ribas, vienoms prekėms ar paslaugoms reglamento 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis bus, o kitoms – nebus netaikoma. Prekių ar paslaugų, kurioms netaikoma reglamento 2 straipsnio 1 dalis, atžvilgiu būtina atlikti individualų vertinimą pagal Sutarties 101 straipsnį. |
4.2. Vertikaliųjų susitarimų apibrėžtis
(50) |
Sutarties 101 straipsnio 1 dalyje daroma nuoroda į įmonių susitarimus. Joje neskiriama, ar įmonės veikia tuo pačiu, ar skirtingais gamybos ar platinimo grandinės lygmenimis. Taigi Sutarties 101 straipsnio 1 dalis taikoma tiek horizontaliesiems, tiek vertikaliesiems susitarimams (48). |
(51) |
Vadovaujantis Reglamento Nr. 19/65/EEB 1 straipsniu Komisijai suteiktu įgaliojimu reglamentu paskelbti, kad Sutarties 101 straipsnio 1 dalis tam tikrų rūšių įmonių susitarimams netaikoma, Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies a punkte vertikalusis susitarimas apibrėžtas kaip „dviejų arba daugiau įmonių, kurių kiekviena, vykdydama susitarimą arba suderintus veiksmus, veikia skirtingu gamybos arba platinimo grandinės lygmeniu, susitarimas arba suderinti veiksmai, susiję su sąlygomis, kuriomis šalys gali pirkti, parduoti arba perparduoti tam tikras prekes arba paslaugas“ (49). |
4.2.1. Vienašaliai veiksmai nepatenka į Reglamento (ES) 2022/720 taikymo sritį
(52) |
Reglamentas (ES) 2022/720 netaikomas vienašaliams įmonių veiksmams. Tačiau vienašaliai veiksmai gali patekti į Sutarties 102 straipsnio, kuriuo draudžiamas piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi, taikymo sritį (50). |
(53) |
Reglamentas (ES) 2022/720 taikomas vertikaliesiems susitarimams. Kad susitarimui būtų taikomas Sutarties 101 straipsnis, šalims pakanka pareikšti savo bendrą ketinimą veiksmus rinkoje vykdyti tam tikru būdu (ketinimų sutapimas). Nesvarbu, kaip ketinimas bus pareikštas, jei tik pareiškimas yra sąžininga šalių ketinimo išraiška (51). |
(54) |
Tuo atveju, jei nėra aiškaus susitarimo, kuriame būtų išreikšti sutampantys šalių ketinimai, šalis arba institucija, kuri teigia, kad buvo pažeistas Sutarties 101 straipsnis, privalo įrodyti, kad viena šalis pritaria kitos šalies vienašališkai politikai. Vertikaliųjų susitarimų atveju pritarimas konkrečiai vienašališkai politikai gali būti aiškus arba numanomas:
|
(55) |
Atsižvelgiant į tai, kas pirmiau išdėstyta, tai, kad viena šalis nustato bendrąsias sąlygas, prilygsta susitarimui pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį, jeigu kita šalis tokioms sąlygoms aiškiai arba numanomai pritarė (54). |
4.2.2. Įmonės veikia skirtingais gamybos ar platinimo grandinės lygmenimis
(56) |
Reglamentas (ES) 2022/720 taikomas dviejų ar daugiau įmonių susitarimams, neatsižvelgiant į jų verslo modelį. Reglamentas netaikomas susitarimams, sudarytiems su fiziniais asmenimis, kurie veikia siekdami su savo prekyba, verslu, amatu ar profesija nesusijusių tikslų, nes tokie asmenys nėra įmonės. |
(57) |
Kad susitarimas atitiktų Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies a punkte pateiktą vertikaliojo susitarimo apibrėžtį, jis turi būti sudarytas įmonių, kurios susitarimo tikslais veikia skirtingais gamybos ar platinimo grandinės lygmenimis. Pavyzdžiui, vertikalusis susitarimas egzistuoja tuomet, kai viena įmonė gamina žaliavą arba teikia paslaugą ir parduoda ją kitai įmonei, kuri ją naudoja kaip išteklius, arba kai gamintojas parduoda produktą didmenininkui, kuris jį perparduoda mažmenininkui. Vertikalusis susitarimas taip pat egzistuoja tada, kai viena įmonė parduoda prekes ar paslaugas kitai įmonei, kuri yra galutinė prekių ar paslaugų vartotoja. |
(58) |
Kadangi Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies a punkte pateiktoje apibrėžtyje nurodomas konkretaus susitarimo tikslas, tai, kad viena susitarimo šalis veikia daugiau nei vienu gamybos ar platinimo grandinės lygmeniu, netrukdo taikyti Reglamento (ES) 2022/720. Tačiau Reglamentas (ES) 2022/720 netaikomas, kai konkuruojančios įmonės sudaro vertikalųjį susitarimą, išskyrus atvejus, kai tenkinamos reglamento 2 straipsnio 4 dalies sąlygos (žr. 4.4.3 ir 4.4.4 skirsnius). |
4.2.3. Susitarimas yra susijęs su prekių ar paslaugų pirkimu, pardavimu ar perpardavimu
(59) |
Kad susitarimas būtų laikomas vertikaliuoju susitarimu, apibrėžtu Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies a punkte, jis turi būti susijęs su sąlygomis, kuriomis šalys „gali pirkti, parduoti arba perparduoti tam tikras prekes ar paslaugas“. Pagal bendrosios išimties reglamentų tikslą užtikrinti teisinį tikrumą, Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies a punktas turi būti aiškinamas plačiai, t. y. taikomas visiems vertikaliesiems susitarimams, neatsižvelgiant į tai, ar jie susiję su tarpinėmis, ar galutinėmis prekėmis arba paslaugomis. Tiek tiekiamos prekės ar teikiamos paslaugos, tiek, tarpinių prekių ar paslaugų atveju, gaunamos galutinės prekės ar teikiamos paslaugos yra laikomos sutartyje nurodytomis prekėmis ar paslaugomis reglamento taikymo konkrečiam susitarimui tikslu. |
(60) |
Vertikaliesiems susitarimams interneto platformų ekonomikoje, įskaitant susitarimus, kuriuos sudaro internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjai, kaip nurodyta Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies d punkte, taikomas Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies a punktas. Kalbant apie vertikaliuosius susitarimus, susijusius su internetinių tarpininkavimo paslaugų teikimu, tam kad Reglamentas (ES) 2022/720 būtų taikomas susitarimui, ir internetinės tarpininkavimo paslaugos, ir prekės ar paslaugos, dėl kurių sudaromi sandoriai naudojantis internetinėmis tarpininkavimo paslaugomis, yra laikomos sutartyje nurodytomis prekėmis ar paslaugomis. |
(61) |
Reglamentas (ES) 2022/720 netaikomas vertikaliesiems apribojimams, nesusijusiems su sąlygomis, kuriomis prekės ar paslaugos gali būti perkamos, parduodamos arba perparduodamos. Todėl tokie apribojimai turi būti vertinami atskirai, t. y. reikia nustatyti, ar jie patenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį ir, jei taip, ar jie atitinka Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygas. Pavyzdžiui, Reglamentas (ES) 2022/720 netaikomas įsipareigojimui, kuriuo šalims užkertamas kelias vykdyti nepriklausomus mokslinius tyrimus ir plėtrą, net jei šalys galėjo įtraukti šią veiklą į savo vertikalųjį susitarimą. Kitas pavyzdys susijęs su nuomos sutartimis. Nors Reglamentas (ES) 2022/720 taikomas sutartims dėl prekių pardavimo ir pirkimo siekiant jas išnuomoti trečiosioms šalims, pats reglamentas netaikomas nuomos ir išperkamosios nuomos sutartims, nes tokiu atveju prekės nėra parduodamos ar perkamos. |
4.3. Vertikalieji susitarimai interneto platformų ekonomikoje
(62) |
Įmonėms, veikiančioms interneto platformų ekonomikoje, tenka vis svarbesnis vaidmuo platinant prekes ir paslaugas. Jos sudaro sąlygas verslą vykdyti naujais būdais ir ne visus šiuos būdus paprasta priskirti tam tikrai kategorijai vartojant sąvokas, taikomas vertikaliesiems susitarimams fiziniuose sektoriuose. |
(63) |
Interneto platformų ekonomikoje veikiančios įmonės sutarčių arba komercinėje teisėje dažnai laikomos atstovais. Tačiau šis apibūdinimas nėra reikšmingas klasifikuojant jų susitarimus pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį (55). Interneto platformų ekonomikoje veikiančių įmonių sudaryti vertikalieji susitarimai bus laikomi atstovavimo susitarimais, nepatenkančiais į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, tik jei jie atitinka 3.2 skirsnyje nustatytas sąlygas. Dėl 3.2.3 skirsnyje nurodytų veiksnių tos sąlygos paprastai nebus tenkinamos, jei susitarimus sudaro interneto platformų ekonomikoje veikiančios įmonės. |
(64) |
Kai interneto platformų ekonomikoje veikiančios įmonės sudarytas vertikalusis susitarimas neatitinka sąlygų, kad būtų laikomas atstovavimo susitarimu, nepatenkančiu į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, būtina apsvarstyti, ar susitarimas yra susijęs su internetinių tarpininkavimo paslaugų teikimu. Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies e punkte internetinės tarpininkavimo paslaugos apibrėžiamos kaip informacinės visuomenės paslaugos (56), kuriomis suteikiama galimybė įmonėms siūlyti prekes arba paslaugas kitoms įmonėms arba galutiniams vartotojams, siekiant sudaryti sąlygas inicijuoti tokių įmonių arba tokių įmonių ir galutinių vartotojų tarpusavio sandorius, neatsižvelgiant į tai, ar tie sandoriai galiausiai sudaromi ir kur jie sudaromi (57). Internetinių tarpininkavimo paslaugų pavyzdžiai gali būti e. prekybos prekyvietės, taikomųjų programų parduotuvės, kainų palyginimo paslaugos ir įmonių naudojamos socialinės žiniasklaidos paslaugos. |
(65) |
Kad įmonė būtų laikoma internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėja, ji turi sudaryti sąlygas tiesioginiams sandoriams tarp dviejų kitų šalių inicijuoti. Iš esmės įmonės atliekamos funkcijos turi būti vertinamos atskirai kiekvieno įmonės sudaryto vertikaliojo susitarimo atveju, visų pirma dėl to, kad interneto platformų ekonomikoje veikiančios įmonės dažnai taiko skirtingus verslo modelius skirtinguose sektoriuose arba net tame pačiame sektoriuje. Pavyzdžiui, tokios įmonės gali ne tik teikti internetines tarpininkavimo paslaugas, bet ir pirkti bei perparduoti prekes ar paslaugas, kai kuriais atvejais atlikdamos abi funkcijas vienos sandorio šalies atžvilgiu. |
(66) |
Tai, kad įmonė gauna mokesčius už jos tarpininkaujamus sandorius arba, be tarpininkavimo paslaugų, siūlo papildomas paslaugas, pavyzdžiui, reklamos paslaugas, reitingavimo paslaugas, draudimą ar garantiją nuo žalos, netrukdo ją laikyti internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėja (58). |
(67) |
Taikant Reglamentą (ES) 2022/720, įmonės, kurios yra vertikaliųjų susitarimų šalys, laikomos tiekėjomis arba pirkėjomis. Pagal reglamento 1 straipsnio 1 dalies d punktą įmonė, kuri teikia internetines tarpininkavimo paslaugas, apibrėžtas reglamento 1 straipsnio 1 dalies e punkte, dėl tų teikiamų paslaugų yra laikoma tiekėja, o įmonė, kuri siūlo ar parduoda prekes ar paslaugas naudodamasi internetinėmis tarpininkavimo paslaugomis, yra laikoma tų internetinių tarpininkavimo paslaugų pirkėja, neatsižvelgiant į tai, ar už naudojimąsi internetinėmis tarpininkavimo paslaugomis ji moka mokestį (59). Atsižvelgiant į tai, Reglamento (ES) 2022/720 taikymui kyla tokios pasekmės:
|
(68) |
Taikant šį reglamentą, interneto platformų ekonomikoje veikiančios įmonės, kurios neteikia internetinių tarpininkavimo paslaugų, apibrėžtų Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies e punkte, gali būti laikomos tiekėjomis arba pirkėjomis. Pavyzdžiui, tokios įmonės gali būti laikomos pradinės grandies rinkos paslaugų teikėjomis arba prekių ar paslaugų (per)pardavėjomis galutinės grandies rinkoje. Šis skirstymas į kategorijas visų pirma gali turėti įtakos atitinkamos rinkos apibrėžimui taikant reglamento 3 straipsnio 1 dalyje nustatytas rinkos dalies ribas, reglamento 4 straipsnio taikymui (griežti apribojimai) ir reglamento 5 straipsnio taikymui (neleistini apribojimai). |
4.4. Reglamento (ES) 2022/720 taikymo ribos
4.4.1. Mažmenininkų asociacijos
(69) |
Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad apsaugos taisyklė gali būti taikoma tam tikras sąlygas tenkinančios įmonių asociacijos vertikaliesiems susitarimams, o visų kitų asociacijų sudarytiems vertikaliesiems susitarimams apsaugos taisyklė netaikoma. Konkrečiau, Reglamentas (ES) 2022/720 apima vertikaliuosius susitarimus, sudarytus tarp asociacijos ir jos atskirų narių ar tarp asociacijos ir atskirų tiekėjų, tik jei visi nariai yra mažmenininkai, prekes (o ne paslaugas) parduodantys galutiniams vartotojams, ir jei kiekvieno atskiro asociacijos nario metinė apyvarta yra ne didesnė kaip 50 mln. EUR (60). Tačiau, jei tik nedaugelio asociacijos narių metinė apyvarta viršija 50 mln. EUR ribą ir jei tų narių apyvarta sudaro mažiau kaip 15 % bendros visų narių apyvartos, tai paprastai nekeičia vertinimo pagal Sutarties 101 straipsnį. |
(70) |
Įmonių asociacija gali sudaryti ir horizontaliuosius, ir vertikaliuosius susitarimus. Horizontalieji susitarimai turi būti vertinami pagal Horizontaliosiose gairėse nustatytus principus. Jei atlikus tokį vertinimą padaroma išvada, kad įmonių bendradarbiavimas pirkimo arba pardavimo srityje nekelia susirūpinimo, visu pirma todėl, kad atitinka šiose gairėse nustatytas sąlygas, susijusias su pirkimo ir (arba) komercinimo susitarimais, siekiant ištirti asociacijos sudarytus vertikaliuosius susitarimus su atskirais tiekėjais ar atskirais nariais reikalingas tolesnis vertinimas. Tas papildomas vertinimas turi būti atliekamas laikantis Reglamento (ES) 2022/720 taisyklių, visų pirma 3, 4 ir 5 straipsniuose nustatytų sąlygų, ir šių gairių. Pavyzdžiui, asociacijos narių sudaryti horizontalieji susitarimai arba asociacijos priimti sprendimai, kaip antai sprendimas reikalauti, kad nariai pirktų iš asociacijos, arba sprendimas nariams priskirti išimtines teritorijas, pirmiausia turi būti vertinami kaip horizontalieji susitarimai. Tik jei atlikus tokį vertinimą darytina išvada, kad horizontalusis susitarimas arba sprendimas nėra antikonkurencinis, būtina atlikti asociacijos ir atskirų narių arba asociacijos ir atskirų tiekėjų vertikaliųjų susitarimų vertinimą. |
4.4.2. Vertikalieji susitarimai, kuriuose yra nuostatų dėl intelektinės nuosavybės teisių (INT)
(71) |
Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad vertikaliesiems susitarimams, kuriuose yra tam tikrų nuostatų, susijusių su INT perleidimu ar naudojimu, tam tikromis sąlygomis gali būti taikoma reglamento 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis. Todėl Reglamentas (ES) 2022/720 netaikomas kitiems vertikaliesiems susitarimams, kuriuose yra nuostatų dėl INT. |
(72) |
Reglamentas (ES) 2022/720 taikomas vertikaliesiems susitarimams, kuriuose numatyta nuostatų dėl INT, kai tenkinamos visos toliau išvardytos sąlygos:
|
(73) |
Šiomis sąlygomis užtikrinama, kad Reglamentas (ES) 2022/720 būtų taikomas vertikaliesiems susitarimams, kai prekių ar paslaugų naudojimas, pardavimas arba perpardavimas gali būti efektyvesnis, nes pirkėjui yra perleistos INT arba jam suteikta teisė INT naudotis pagal licenciją. Tai reiškia, kad apribojimams, susijusiems su INT perleidimu arba naudojimu, taikoma reglamento 2 straipsnyje 1 dalyje numatyta išimtis, kai pagrindinis susitarimo objektas yra prekių ar paslaugų pirkimas arba platinimas. |
(74) |
Iš pirmosios sąlygos, nurodytos (72) dalies a punkte, aišku, kad INT turi būti nustatytos susitarime pirkti arba platinti prekes arba susitarime pirkti ar teikti paslaugas, bet ne susitarime, susijusiame su INT perleidimu arba licencijos INT suteikimu prekių gamybos tikslais, ar tikrojoje licencinėje sutartyje. Pavyzdžiui, Reglamentas (ES) 2022/720 netaikomas:
|
(75) |
Iš antrosios sąlygos, nurodytos (72) dalies b punkte, aišku, kad Reglamentas (ES) 2022/720 netaikomas, kai pirkėjas suteikia INT tiekėjui, neatsižvelgiant į tai, ar INT yra susijusios su gamybos, ar su platinimo būdu. Reglamentas (ES) 2022/720 netaikomas susitarimams dėl INT perleidimo tiekėjui, kuriais nustatomi galimi tiekėjo pardavimo apribojimai. Tai reiškia, kad subranga, įskaitant praktinės patirties perdavimą subrangovui, nepatenka į Reglamento (ES) 2022/720 taikymo sritį (taip pat žr. 3.3 skirsnį). Tačiau Reglamentas (ES) 2022/720 taikomas vertikaliesiems susitarimams, pagal kuriuos pirkėjas tiekėjui perduoda tik specifikacijas, kuriose aprašytos tiektinos prekės arba teiktinos paslaugos. |
(76) |
Pagal trečiąją sąlygą, nurodytą (72) dalies c punkte, reikalaujama, kad pagrindinis susitarimo objektas neturi būti INT perleidimas arba licencijos suteikimas. Pagrindinis objektas turi būti prekių ar paslaugų pirkimas, pardavimas arba perpardavimas, o nuostatos dėl INT turi padėti įgyvendinti vertikalųjį susitarimą. |
(77) |
Pagal ketvirtąją sąlygą, nurodytą (72) dalies d punkte, reikalaujama, kad nuostatos dėl INT sudarytų pirkėjui arba jo klientams geresnes sąlygas naudoti, parduoti arba perparduoti prekes ar paslaugas. Paprastai licenciaras tiekia prekes arba teikia paslaugas naudojimo arba perpardavimo tikslu, bet licenciatas gali jas įsigyti ir iš tiekėjo, kuris yra trečioji šalis. Nuostatos dėl INT paprastai susijusios su prekių ar paslaugų rinkodara. Pavyzdžiu galėtų būti franšizės sutartis, kai franšizės teisių suteikėjas parduoda franšizės gavėjui prekes, kad šis jas perparduotų, ir suteikia franšizės gavėjui licenciją naudotis jo prekių ženklu bei praktine patirtimi parduodant prekes, arba kai koncentruoto ekstrakto tiekėjas suteikia pirkėjui licenciją ekstraktą skiesti bei pilstyti į tarą prieš parduodant jį kaip gėrimą. |
(78) |
Pagal penktąją sąlygą, nurodytą (72) dalies e punkte, reikalaujama, kad nuostatų dėl INT tikslas nebūtų toks pats kaip griežtų apribojimų, išvardytų Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnyje, arba kaip bet kurio apribojimo, kuriam reglamentas netaikomas remiantis reglamento 5 straipsniu (žr. 6 skirsnį). |
(79) |
INT, susijusios su vertikaliųjų susitarimų įgyvendinimu pagal Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 3 dalį, paprastai yra susijusios su trimis pagrindinėmis sritimis: prekių ženklais, autorių teisėmis ir praktine patirtimi. |
4.4.2.1.
(80) |
Prekių ženklo licencijos suteikimas platintojui gali būti susijęs su licenciaro produktų platinimu tam tikroje teritorijoje. Jei tai yra išimtinė licencija, susitarimas prilygsta išimtiniam platinimui. |
4.4.2.2.
(81) |
Autorių teisių savininkas gali įpareigoti prekių ar paslaugų, kurioms taikomos autoriaus teisės (pavyzdžiui, knygų ir programinės įrangos), perpardavėjus perparduoti prekes, tik jei pirkėjas, – nesvarbu, ar jis yra kitas perpardavėjas, ar galutinis vartotojas, – nepažeidžia autoriaus teisių. Reglamentas (ES) 2022/720 taikomas perpardavėjo įsipareigojimams tiek, kiek jie patenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. |
(82) |
Kaip nurodyta Technologijų perdavimo gairių (61) 62 dalyje, programinės įrangos autorių teisių licencijavimui vien siekiant atgaminti ir platinti saugomą kūrinį netaikomas Komisijos reglamentas (ES) Nr. 316/2014 (62), o pagal analogiją taikomas Reglamentas (ES) 2022/720 ir šios gairės. |
(83) |
Be to, susitarimai, pagal kuriuos perparduoti tiekiamos programinės įrangos spausdintinės kopijos ir perpardavėjas neįgyja licencijos, suteikiančios kokias nors teises į programinę įrangą, o turi tik teisę perparduoti spausdintines kopijas, taikant Reglamentą (ES) 2022/720 yra laikomi perparduoti skirtų prekių tiekimo susitarimais. Tokio platinimo atveju autoriaus teisių savininkas programinės įrangos licenciją perduoda tik programinės įrangos naudotojui. Tai gali būti paketo (angl. shrink wrap) licencija, kai sąlygos įtrauktos į spausdintinės kopijos paketą, kurį atidarydamas galutinis vartotojas patvirtina, kad sutinka su tomis sąlygomis. |
(84) |
Autoriaus teisių turėtojas gali įpareigoti aparatinės įrangos, kurioje įdiegta autoriaus teisėmis saugoma programinė įranga, pirkėjus nepažeisti autoriaus teisių ir todėl nedaryti kopijų ir neperparduoti programinės įrangos arba nedaryti kopijų ir nenaudoti programinės įrangos su kita aparatine įranga. Tiek, kiek tokie naudojimo apribojimai patenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, jiems taikomas Reglamentas (ES) 2022/720. |
4.4.2.3.
(85) |
Kaip praktinės patirties perdavimo pirkėjui rinkodaros tikslais pavyzdį galima nurodyti franšizės sutartis (išskyrus pramoninės franšizės sutartis) (63). Franšizės sutartys apima INT, susijusių su prekių ženklais arba simboliais ir praktinės patirties taikymu naudojant ir platinant prekes arba teikiant paslaugas, licencijas. Be INT licencijos, franšizės teisių suteikėjas franšizės gavėjui visą sutarties galiojimo laikotarpį paprastai teikia komercinę ir techninę pagalbą – viešųjų pirkimų paslaugas, mokymus, konsultacijas dėl nekilnojamojo turto ir finansų planavimo. Licencija ir teikiama pagalba yra neatskiriamos verslo būdo, kuriam taikoma franšizė, sudedamosios dalys. |
(86) |
Reglamentas (ES) 2022/720 taikomas franšizės sutartyse numatytam licencijavimui, jei tenkinamos visos penkios (72) dalyje išvardytos sąlygos. Paprastai taip ir įvyksta, kadangi pagal daugumą franšizės sutarčių, įskaitant pagrindines franšizės sutartis, teisių turėtojas (franšizės teisių suteikėjas) tiekia prekes ir (arba) teikia paslaugas, pirmiausia komercinės ar techninės pagalbos paslaugas, naudotojui (franšizės gavėjui). INT padeda franšizės gavėjui perparduoti franšizės teisių suteikėjo arba jo paskirto tiekėjo tiekiamus produktus, arba panaudoti tuos produktus ir parduoti galutines prekes ar paslaugas. Kai franšizės sutartis susijusi tik (ar iš esmės) su INT licencijavimu, ji nepatenka į Reglamento (ES) 2022/720 taikymo sritį, tačiau Komisija tokiai sutarčiai paprastai taikys Reglamente (ES) 2022/720 ir šiose gairėse nustatytus principus. |
(87) |
Toliau išvardyti su INT susiję įsipareigojimai paprastai laikomi būtinais franšizės teisių suteikėjo INT apsaugoti ir, jei jie patenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, jiems taikomas Reglamentas (ES) 2022/720:
|
4.4.3. Vertikalieji konkurentų susitarimai
(88) |
Kalbant apie konkurentų vertikaliuosius susitarimus, pirmiausia reikėtų pažymėti, kad pagal Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 7 dalį, kurios taikymo gairės pateiktos 4.5 skirsnyje, reglamentas netaikomas vertikaliesiems susitarimams, kurių dalykas patenka į bet kurio kito bendrosios išimties reglamento taikymo sritį, išskyrus atvejus, kai tame kitame reglamente numatyta kitaip. |
(89) |
Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 4 dalies pirmame sakinyje nustatyta bendra taisyklė, kad reglamento 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis netaikoma konkuruojančių įmonių vertikaliesiems susitarimams. |
(90) |
Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies c punkte konkuruojanti įmonė apibrėžiama kaip esamas arba potencialus konkurentas. Dvi įmonės laikomos esamomis konkurentėmis, jei jos veikia toje pačioje atitinkamoje (produkto ir geografinėje) rinkoje. Įmonė laikoma potencialia kitos įmonės konkurente, jei, nesant įmonių vertikaliojo susitarimo, per trumpą (paprastai ne ilgesnį kaip vienų metų) laikotarpį tokia įmonė greičiausiai vykdytų papildomas būtinas investicijas arba patirtų kitų būtinų išlaidų, kad patektų į atitinkamą rinką, kurioje veikia kita įmonė. Šis vertinimas turi būti grindžiamas realiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į rinkos struktūrą ir ekonomines bei teisines aplinkybes. Nepakanka tik teorinės galimybės patekti į rinką. Turi būti realių ir konkrečių galimybių įmonei patekti į rinką ir neturi būti jokių neįveikiamų kliūčių patekti į rinką. Tačiau nebūtina patikimai įrodyti, kad įmonė iš tikrųjų pateks į atitinkamą rinką ir galės joje išsilaikyti (64). |
(91) |
Konkuruojančių įmonių vertikalieji susitarimai, kuriems netaikomos Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 4 dalies antrame sakinyje nustatytos išimtys, dėl kurių rekomendacijos pateiktos (93)–(95) dalyse, turi būti vertinami atskirai pagal Sutarties 101 straipsnį. Šios gairės yra svarbios siekiant įvertinti vertikaliuosius apribojimus tokiuose susitarimuose. Horizontaliosiose gairėse pateikta atitinkamų rekomendacijų dėl galimo slapto susitarimo poveikio vertinimo. |
(92) |
Taikant Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 4 dalies a punktą, didmenininkas ar mažmenininkas, pateikiantis gamintojui specifikacijas, pagal kurias turi būti gaminamos prekės, skirtos parduoti kaip to didmenininko ar mažmenininko prekių ženklo prekės, nelaikomas tokių nuosavo prekių ženklo prekių gamintoju, taigi nėra gamintojo konkurentas. Todėl reglamento 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis gali būti taikoma vertikaliajam susitarimui, kurį sudaro didmenininkas ar mažmenininkas, parduodantis nuosavo prekių ženklo prekes, kurias pagamino trečioji šalis (kurios nebuvo pagamintos įmonės viduje), ir konkuruojančiais prekių ženklais pažymėtų prekių gamintojas (65). Ir priešingai, didmenininkai ir mažmenininkai, kurie patys gamina prekes, skirtas parduoti kaip nuosavo prekių ženklo prekes, yra laikomi gamintojais, todėl reglamento 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis netaikoma vertikaliesiems susitarimams, kuriuos tokie didmenininkai ar mažmenininkai sudaro su konkuruojančiais prekių ženklais pažymėtų prekių gamintojais. |
(93) |
Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 4 dalies antrame sakinyje nustatytos dvi bendros taisyklės, pagal kurią bendroji išimtis netaikoma konkuruojančių įmonių susitarimams, išimtys. Konkrečiau, 2 straipsnio 4 dalies antrame sakinyje nustatyta, kad reglamento 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis taikoma konkuruojančių įmonių, kurios atitinka reglamento 2 straipsnio 4 dalies a arba b punkto sąlygas, neabipusiams vertikaliesiems susitarimams. Neabipusis visų pirma reiškia, kad sutartyje nurodytų prekių ar paslaugų pirkėjas tiekėjui netiekia ir konkuruojančių prekių ar neteikia konkuruojančių paslaugų. |
(94) |
Abi Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 4 dalies antrame sakinyje nustatytos išimtys yra susijusios su dvejopo platinimo atvejais, t. y. kai prekių tiekėjas ar paslaugų teikėjas taip pat veikia galutinės grandies rinkos lygmeniu ir taip konkuruoja su savo nepriklausomais platintojais. Reglamento 2 straipsnio 4 dalies a punktas susijęs su atveju, kai tiekėjas sutartyje prekes parduoda keliais prekybos lygmenimis, t. y. pradinės grandies rinkos lygmeniu kaip gamintojas, importuotojas ar didmenininkas ir galutinės grandies rinkos lygmeniu kaip importuotojas, didmenininkas ar mažmenininkas, o pirkėjas parduoda sutartyje nurodytas prekes galutinės grandies rinkos lygmeniu, t. y. kaip importuotojas, didmenininkas ar mažmenininkas, ir nėra konkuruojanti įmonė pradinės grandies rinkos lygmeniu, kuriuo perka sutartyje nurodytas prekes. Reglamento 2 straipsnio 4 dalies b punktas taikomas, kai tiekėjas yra paslaugų teikėjas, veikiantis keliais prekybos lygmenimis, o pirkėjas veikia mažmeninės prekybos lygmeniu ir nėra konkuruojanti įmonė prekybos lygmeniu, kuriuo jis perka sutartyje nurodytas paslaugas. |
(95) |
Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 4 dalies a ir b punktuose nustatytos išimtys grindžiamos tuo, kad dvejopo platinimo atveju galimas neigiamas vertikaliojo susitarimo poveikis tiekėjo ir pirkėjo konkurenciniams santykiams galutinės grandies rinkos lygmeniu yra laikomas mažiau svarbiu nei galimas teigiamas vertikaliojo susitarimo poveikis bendrai konkurencijai pradinės grandies rinkos ar galutinės grandies rinkos lygmenimis. Kadangi 2 straipsnio 4 dalies a ir b punktai yra bendros taisyklės, kad Reglamentas (ES) 2022/720 netaikomas konkurentų susitarimams, išimtys, šias išimtis reikėtų aiškinti siaurai. |
(96) |
Jei tenkinamos Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 4 dalies a arba b punkto sąlygos, reglamento 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis taikoma visiems atitinkamo vertikaliojo susitarimo aspektams, įskaitant bendrą šalių keitimąsi informacija, susijusia su susitarimo įgyvendinimu (66). Keitimasis informacija gali prisidėti prie vertikaliųjų susitarimų poveikio konkurencijai, įskaitant gamybos ir platinimo procesų optimizavimą. Tas pats pasakytina ir apie dvejopo platinimo atvejus. Tačiau ne visas tiekėjo ir pirkėjo keitimasis informacija dvejopo platinimo atveju didina veiksmingumą. Dėl šios priežasties Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 5 dalyje nustatyta, kad 2 straipsnio 4 dalies a ir b punktuose nustatytos išimtys netaikomos tiekėjo ir pirkėjo keitimuisi informacija, kuris arba nėra tiesiogiai susijęs su vertikaliojo susitarimo įgyvendinimu, arba nėra būtinas sutartyje nurodytų prekių ar paslaugų gamybai arba platinimui pagerinti, arba kuris netenkina nė vienos iš tų dviejų sąlygų. Reglamento 2 straipsnio 5 dalis ir (96)–(103) dalyse pateiktos rekomendacijos taikomos tik keitimuisi informacija dvejopo platinimo atveju, t. y. vertikaliojo susitarimo, kuris atitinka reglamento 2 straipsnio 4 dalies a arba b punkto sąlygas, šalių keitimuisi informacija. |
(97) |
Taikant reglamento 2 straipsnio 5 dalį ir šias gaires, keitimasis informacija apima bet kokį vienos vertikaliojo susitarimo šalies informacijos perdavimą kitai šaliai, neatsižvelgiant į keitimosi informacija ypatumus, pavyzdžiui, ar informaciją perdavė tik viena šalis, ar abi šalys, arba ar informacija keičiamasi raštu, ar žodžiu. Taip pat nesvarbu, ar vertikaliajame susitarime aiškiai susitarta dėl keitimosi informacija formos ir turinio, ar jis vykdomas neformaliai, įskaitant, pavyzdžiui, atvejus, kai viena vertikaliojo susitarimo šalies perduoda informaciją kitai šaliai neprašant. |
(98) |
Tai, ar keitimasis informacija dvejopo platinimo atveju yra tiesiogiai susijęs su vertikaliojo susitarimo įgyvendinimu ir yra būtinas šalių vykdomai sutartyje nurodytų prekių ar paslaugų gamybai ar platinimui pagerinti, kaip nustatyta Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 5 dalyje, gali priklausyti nuo konkretaus platinimo modelio. Pavyzdžiui, pagal išimtinio platinimo susitarimą šalims gali prireikti keistis informacija, susijusia su jų vykdomu atitinkamu pardavimu tam tikrose teritorijose arba tam tikroms klientų grupėms. Pagal franšizės sutartį franšizės teisių suteikėjui ir franšizės gavėjui gali tekti keistis informacija, susijusia su vienodo verslo modelio taikymu visame franšizės tinkle (67). Pasirinktinio platinimo sistemoje platintojui gali tekti dalytis su tiekėju informacija, susijusia su jo atitiktimi atrankos kriterijams ir bet kokiais pardavimo neįgaliotiesiems platintojams apribojimais. |
(99) |
Toliau pateikiamas nebaigtinis informacijos pavyzdžių sąrašas, apimantis informaciją, kuri, atsižvelgiant į konkrečias aplinkybes, gali būti tiesiogiai susijusi su vertikaliojo susitarimo įgyvendinimu ir būtina sutartyje nurodytų prekių ar paslaugų gamybai ar platinimui pagerinti (68):
|
(100) |
Toliau pateikiami informacijos, kuri paprastai veikiausiai neatitiktų abiejų Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 5 dalyje nustatytų sąlygų, kai ja keičiasi tiekėjas ir pirkėjas dvejopo platinimo atveju, pavyzdžiai:
|
(101) |
(99) ir (100) dalyse nurodyti pavyzdžiai pateikti siekiant padėti įmonėms atlikti įsivertinimą. Tačiau tai, kad tam tikros rūšies informacija įtraukta į (99) dalies pavyzdžius, nereiškia, kad keitimasis tokia informacija visais atvejais atitiks abi sąlygas, nustatytas Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 5 dalyje. Tai, kad tam tikros rūšies informacija įtraukta į (100) dalies pavyzdžius, taip pat nereiškia, kad keitimasis tokia informacija niekada neatitiks šių dviejų sąlygų. Todėl įmonės turi taikyti reglamento 2 straipsnio 5 dalies sąlygas atsižvelgdamos į konkrečius savo vertikaliojo susitarimo faktus. |
(102) |
Jeigu vertikaliojo susitarimo, atitinkančio Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 4 dalies a arba b punkto sąlygas, šalys keičiasi informacija, kuri arba nėra tiesiogiai susijusi su jų vertikaliojo susitarimo įgyvendinimu, arba nėra būtina sutartyje nurodytų prekių ar paslaugų gamybai ar platinimui pagerinti, arba neatitinka nė vienos iš šių dviejų sąlygų, keitimasis informacija turi būti vertinamas atskirai pagal Sutarties 101 straipsnį. Tokiu keitimusi informacija nebūtinai pažeidžiamas Sutarties 101 straipsnis. Be to, kitoms vertikaliojo susitarimo nuostatoms vis tiek gali būti taikoma reglamento 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis, jeigu susitarimas kitais atžvilgiais atitinka reglamente nustatytas sąlygas. |
(103) |
Kai konkuruojančios įmonės sudaro vertikalųjį susitarimą ir vykdo keitimąsi informacija, kuriam netaikoma reglamento 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis (70), jos gali imtis atsargumo priemonių, siekdamos sumažinti riziką, kad keičiantis informacija kils konkurencijos problemų (71). Pavyzdžiui, jos gali keistis informacija tik apibendrinta forma arba užtikrinti tinkamą laiko tarpą tarp informacijos gavimo ir keitimosi. Jos taip pat gali naudoti technines ar administracines priemones, pavyzdžiui, ugniasienes, kad užtikrintų, jog pirkėjo perduota informacija būtų prieinama tik darbuotojams, atsakingiems už tiekėjo veiklą pradinės grandies rinkoje, o ne darbuotojams, atsakingiems už tiekėjo tiesioginio pardavimo veiklą galutinės grandies rinkoje. Tačiau dėl tokių atsargumo priemonių taikymo į Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatytos išimties taikymo sritį negali būti įtrauktas keitimasis informacija, kuris kitu atveju nepatektų į tos išimties taikymo sritį. |
4.4.4. Vertikalieji susitarimai su mišrią funkciją atliekančiais internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjais
(104) |
Pagal Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 6 dalį, dvejopo platinimo išimtys, nustatytos reglamento 2 straipsnio 4 dalies a ir b punktuose, netaikomos vertikaliesiems susitarimams, susijusiems su internetinių tarpininkavimo paslaugų teikimu, kai paslaugų teikėjas atlieka mišrią funkciją, t. y. jis taip pat yra konkuruojanti įmonė atitinkamoje prekių ar paslaugų, dėl kurių tarpininkaujama, pardavimo rinkoje (72). Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 6 dalis taikoma vertikaliesiems susitarimams, susijusiems su internetinių tarpininkavimo paslaugų teikimu, neatsižvelgiant į tai, ar susitarimas susijęs su tų paslaugų teikimu susitarimo šaliai ar trečiosioms šalims. |
(105) |
Tokią mišrią funkciją atliekančių internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjų sudaryti vertikalieji susitarimai, susiję su internetinių tarpininkavimo paslaugų teikimu, neatitinka Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 4 dalies a ir b punktuose nustatytų dvejopo platinimo išimčių pagrindimo. Tokie paslaugų teikėjai gali būti suinteresuoti savo pačių pardavimu ir galimybe daryti įtaką įmonių, kurios naudojasi jų internetinėmis tarpininkavimo paslaugomis, konkurencijos rezultatams. Todėl tokie vertikalieji susitarimai gali kelti susirūpinimą dėl konkurencijos bendrąja prasme atitinkamose prekių ar paslaugų, dėl kurių tarpininkaujama, pardavimo rinkose. |
(106) |
Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 6 dalis taikoma vertikaliesiems susitarimams, susijusiems su internetinių tarpininkavimo paslaugų teikimu, kai internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjas yra faktinis arba potencialus konkurentas atitinkamoje prekių ar paslaugų, dėl kurių tarpininkaujama, pardavimo rinkoje. Visų pirma turi būti tikėtina, kad internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjas per trumpą (paprastai ne ilgesnį kaip vienų metų) laikotarpį greičiausiai vykdys papildomas būtinas investicijas arba patirs kitų būtinų išlaidų, kad patektų į atitinkamą prekių ar paslaugų, dėl kurių tarpininkaujama, pardavimo rinką (73). |
(107) |
Susitarimai, susiję su internetinių tarpininkavimo paslaugų teikimu, kuriems pagal Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 6 dalį netaikoma reglamento 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis, turi būti vertinami atskirai pagal Sutarties 101 straipsnį. Tokiais susitarimais nebūtinai ribojama konkurencija pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį arba jie gali atitikti individualios išimties pagal Sutarties 101 straipsnio 3 dalį sąlygas. De minimis pranešimas gali būti taikomas, kai šalims priklauso mažos rinkos dalys atitinkamoje internetinių tarpininkavimo paslaugų teikimo rinkoje ir atitinkamoje prekių ar paslaugų, dėl kurių tarpininkaujama, pardavimo rinkoje (74). Horizontaliosiose gairėse pateikta atitinkamų rekomendacijų dėl galimo slapto susitarimo poveikio vertinimo. Šiose gairėse pateikta rekomendacijų, kaip vertinti vertikaliuosius apribojimus. |
(108) |
Nesant konkurencijos apribojimų dėl tikslo, reikšmingas antikonkurencinis poveikis mažai tikėtinas, jei internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjas neturi įtakos atitinkamoje internetinių tarpininkavimo paslaugų rinkoje, pavyzdžiui, dėl to, kad jis tik neseniai pradėjo veiklą tokioje rinkoje (pradžios etapas). Interneto platformų ekonomikoje internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjo gaunamos pajamos (pavyzdžiui, komisinis atlyginimas) gali būti tik pirmasis jo įtakos rinkoje rodiklis, tad gali tekti atsižvelgti į alternatyvius parametrus, pavyzdžiui, paslaugų teikėjo sandorių, dėl kurių tarpininkaujama, skaičių, internetinių tarpininkavimo paslaugų naudotojų (pardavėjų ir (arba) pirkėjų) skaičių ir mastą, kuriuo tokie naudotojai naudojasi kitų teikėjų paslaugomis. Taip pat mažai tikėtina, kad internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjas turėtų įtakos rinkoje, kai jis nepatiria reikšmingo teigiamo tiesioginio ar netiesioginio tinklo poveikio. |
(109) |
Nesant apribojimų dėl tikslo arba didelės įtakos rinkoje, mažai tikėtina, kad Komisija teiks pirmenybę vykdymo užtikrinimo veiksmams vertikaliųjų susitarimų, susijusių su internetinių tarpininkavimo paslaugų teikimu, kai paslaugų teikėjas atlieka mišrią funkciją, atžvilgiu. Tai ypač pasakytina apie tuos dvejopo platinimo atvejus, kai tiekėjas leidžia savo prekių ar paslaugų pirkėjams naudotis savo interneto svetaine prekėms ar paslaugoms platinti, tačiau neleidžia interneto svetainėje siūlyti konkuruojančių prekių ženklų prekių ar paslaugų ir kitaip nevykdo veiklos atitinkamoje internetinių tarpininkavimo paslaugų, susijusių su tokiomis prekėmis ar paslaugomis, teikimo rinkoje. |
4.5. Ryšys su kitais bendrosios išimties reglamentais
(110) |
Kaip paaiškinta 4.1 ir 4.2 skirsniuose, Reglamentas (ES) 2022/720 taikomas vertikaliesiems susitarimams, kurie turi būti vertinami tik pagal Reglamentą (ES) 2022/720 ir šias gaires, nebent šiose gairėse konkrečiai nurodyta kitaip. Tokiems susitarimams gali būti taikoma Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta apsaugos taisyklė. |
(111) |
Pagal Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 7 dalį reglamentas netaikomas vertikaliesiems susitarimams, kuriems taikomas bet kuris kitas bendrosios išimties reglamentas, nebent tokiame reglamente numatyta kitaip. Todėl svarbu iš pat pradžių patikrinti, ar vertikalusis susitarimas patenka į bet kurio kito bendrosios išimties reglamento taikymo sritį. |
(112) |
Reglamentas (ES) 2022/720 netaikomas vertikaliesiems susitarimams, kuriems taikomi toliau nurodyti bendrosios išimties reglamentai arba bet kokie būsimi bendrosios išimties reglamentai, susiję su šioje dalyje nurodytų rūšių susitarimais, nebent atitinkamame reglamente būtų numatyta kitaip:
|
(113) |
Reglamentas (ES) 2022/720 netaikomas Horizontaliosiose gairėse nurodytų rūšių konkurentų susitarimams, nebent Horizontaliosiose gairėse numatyta kitaip. |
(114) |
Reglamentas (ES) 2022/720 taikomas vertikaliesiems susitarimams, susijusiems su variklinių transporto priemonių atsarginių dalių pirkimu, pardavimu ar perpardavimu ir variklinių transporto priemonių remonto bei techninės priežiūros paslaugų teikimu. Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta apsaugos taisyklė tokiems susitarimams taikoma tik jei, be Reglamento (ES) 2022/720 sąlygų, jie atitinka Komisijos reglamento (ES) Nr. 461/2010 (77) ir prie jo pridedamų gairių sąlygas. |
4.6. Konkrečios platinimo sistemos rūšys
(115) |
Tiekėjas savo prekių ar paslaugų platinimą gali organizuoti savo nuožiūra. Pavyzdžiui, tiekėjas gali pasirinkti vertikaliąją integraciją, t. y. savo prekes ar paslaugas tiesiogiai parduoti galutiniams vartotojams arba platinti jas per vertikaliai integruotus platintojus, kurie yra susijusios įmonės pagal Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 2 dalį. Tokios rūšies platinimo sistema apima vieną įmonę ir todėl nepatenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. |
(116) |
Tiekėjas taip pat gali nuspręsti pasitelkti nepriklausomus platintojus. Tuo tikslu tiekėjas gali naudoti vienos ar kelių rūšių platinimo sistemas. Tam tikrų rūšių platinimo sistemoms, būtent pasirinktinio platinimo ir išimtinio platinimo sistemoms, taikomos konkrečios Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies g ir h punktuose pateiktos apibrėžtys. Gairės dėl išimtinio platinimo ir pasirinktinio platinimo atitinkamai pateiktos 4.6.1 ir 4.6.2 skirsniuose (78). Tiekėjas savo prekes ar paslaugas taip pat gali parduoti nesinaudodamas nei pasirinktiniu platinimu, nei išimtiniu platinimu. Taikant reglamentą, toks kitos rūšies platinimas priskiriamas prie laisvo platinimo sistemų (79). |
4.6.1. Išimtinio platinimo sistemos
4.6.1.1.
(117) |
Pagal išimtinio platinimo sistemą, kuri apibrėžta Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies h punkte, tiekėjas priskiria teritoriją arba klientų grupę tik vienam pirkėjui arba ribotam pirkėjų skaičiui, kartu apribodamas galimybę visiems kitiems pirkėjams Sąjungoje aktyviai parduoti produktus išimtinėje teritorijoje arba išimtinei pirkėjų grupei (80). |
(118) |
Tiekėjai dažnai pasitelkia išimtinio platinimo sistemas, kad paskatintų platintojus vykdyti finansines ir nefinansines investicijas, reikalingas tiekėjo prekių ženklui plėtoti teritorijoje, kurioje prekių ženklas nėra gerai žinomas, arba parduoti naują produktą tam tikroje teritorijoje ar tam tikrai klientų grupei, arba skatinti platintojus orientuoti savo pardavimo ir pardavimo skatinimo veiklą į tam tikrą produktą. Išimtinių teisių teikiama apsauga platintojams gali sudaryti sąlygas užsitikrinti tam tikrą verslo apimtį ir pelną, kurie pateisintų jų investicijas. |
4.6.1.2.
(119) |
Tokios platinimo sistemos, kai tiekėjas išimtinai priskiria teritoriją arba klientų grupę vienam ar keliems pirkėjams, atveju pagrindiniai galimi konkurencijos pavojai yra rinkos suskaidymas, kuris gali palengvinti kainų diskriminaciją, ir sumažėjusi to paties prekių ženklo platintojų konkurencija. Kai dauguma rinkoje veiklą vykdančių tiekėjų arba stipriausi jų taiko išimtinio platinimo sistemą, tai taip pat gali susilpninti skirtingų prekių ženklų platintojų konkurenciją ir (arba) sudaryti sąlygas slaptiems susitarimams tiek tiekėjų, tiek platintojų lygmeniu. Galiausiai dėl išimtinio platinimo gali būti ribojamos kitų platintojų konkurencinės galimybės, taigi, kartu mažinama skirtingų prekių ženklų platintojų ir to paties prekių ženklo platintojų konkurencija platintojų lygmeniu. |
(120) |
Išimtinio platinimo susitarimams gali būti taikoma Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis, jei tiekėjo ir pirkėjo rinkos dalis neviršija 30 %, susitarime nėra jokių griežtų apribojimų pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnį, o kiekvienai išimtinei teritorijai arba klientų grupei paskirtų platintojų skaičius neviršija penkių. Išimtinio platinimo susitarimui Reglamente (ES) 2022/720 nustatyta apsaugos taisyklė vis tiek gali būti taikoma, jei jis derinamas su kitais negriežtais vertikaliaisiais apribojimais, pavyzdžiui, įsipareigojimu nekonkuruoti, kuris taikomas ne ilgiau kaip penkerius metus, privalomo kiekio nustatymu arba išimtiniu pirkimu. |
(121) |
Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis taikoma ne daugiau kaip penkiems kiekvienos išimtinės teritorijos arba klientų grupės atžvilgiu veikiantiems platintojams, siekiant išsaugoti platintojų paskatas investuoti į tiekėjo prekių ar paslaugų pardavimo skatinimą ir pardavimą, kartu suteikiant tiekėjui pakankamai lankstumo organizuoti savo platinimo sistemą. Viršijus šį skaičių, kyla didesnė rizika, kad išimtiniai platintojai pasinaudos vienas kito investicijomis, taip panaikindami veiksmingumą, kurio siekiama išimtiniu platinimu. |
(122) |
Kad išimtinio platinimo sistemai būtų taikoma Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis, paskirtieji platintojai turi būti apsaugoti nuo visų kitų tiekėjo pirkėjų aktyvaus pardavimo išimtinėje teritorijoje arba išimtinei pirkėjų grupei. Kai tiekėjas paskiria daugiau nei vieną platintoją išimtinei teritorijai ar klientų grupei, visi šie platintojai taip pat turi būti apsaugoti nuo visų kitų tiekėjo pirkėjų aktyvaus pardavimo išimtinėje teritorijoje arba išimtinei klientų grupei, tačiau šių platintojų aktyvus ir pasyvus pardavimas išimtinėje teritorijoje ar išimtinei klientų grupei negali būti ribojamas. Jeigu dėl praktinių priežasčių, o ne siekiant užkirsti kelią lygiagrečiai prekybai, išimtinė teritorija arba klientų grupė nėra laikinai apsaugota nuo tam tikrų pirkėjų aktyvaus pardavimo, pavyzdžiui, kai tiekėjas pakeičia išimtinio platinimo sistemą ir tam tikriems pirkėjams reikia laiko iš naujo susiderėti dėl aktyvaus pardavimo apribojimų, išimtinio platinimo sistemai vis tiek gali būti taikoma Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis. |
(123) |
Išimtiniam platinimui skirtuose vertikaliuosiuose susitarimuose turėtų būti apibrėžta platintojams išimtinai priskiriamos teritorijos arba klientų grupės apimtis. Pavyzdžiui, išimtinė teritorija gali būti valstybės narės teritorija arba didesnė ar mažesnė teritorija. Išimtinė klientų grupė gali būti apibrėžta, pavyzdžiui, taikant vieną ar kelis kriterijus, kaip antai klientų profesiją ar veiklą, arba naudojant identifikuotų klientų sąrašą. Priklausomai nuo taikomų kriterijų, klientų grupę gali sudaryti vienas klientas. |
(124) |
Kai teritorija arba klientų grupė nėra išimtinai priskirta vienam ar keliems platintojams, tiekėjas gali pasilikti teritoriją arba klientų grupę sau. Tokiu atveju jis apie tai privalo informuoti visus savo platintojus. Tai nereiškia, kad tiekėjas turi vykdyti komercinę veiklą rezervuotoje teritorijoje arba rezervuotos klientų grupės atžvilgiu. Pavyzdžiui, tiekėjas gali pageidauti rezervuoti teritoriją arba klientų grupę, kad ateityje galėtų priskirti ją kitiems platintojams. |
4.6.1.3.
(125) |
Netaikant Reglamento (ES) 2022/720, tiekėjo ir jo konkurentų padėtis rinkoje yra ypač svarbi, nes to paties prekių ženklo platintojų konkurencijos praradimas kels problemų tik tuo atveju, kai skirtingų prekių ženklų platintojų konkurencija bus nedidelė tiekėjų ar platintojų lygmeniu (81). Kuo stipresnė tiekėjo padėtis, ypač viršijus 30 % ribą, tuo didesnė tikimybė, kad skirtingų prekių ženklų platintojų konkurencija yra silpna, ir tuo didesnis pavojus konkurencijai, kurį kelia bet kokia sumažėjusi to paties prekių ženklo platintojų konkurencija. |
(126) |
Tiekėjų konkurentų padėtis gali būti dvejopos svarbos. Jeigu yra stiprių konkurentų, tai dažniausiai reiškia, kad bet kokį to paties prekių ženklo platintojų konkurencijos sumažėjimą nusvers pakankama skirtingų prekių ženklų platintojų konkurencija. Tačiau, jeigu konkurentų skaičius rinkoje yra gana nedidelis, o jų padėtis rinkoje, vertinant pagal rinkos dalį, pajėgumus ir platinimo tinklą, yra gana panaši, kyla slaptų susitarimų ir (arba) konkurencijos sumažėjimo pavojus. Dėl to paties prekių ženklo platintojų konkurencijos praradimo šis pavojus gali padidėti, ypač kai keli tiekėjai taiko panašias platinimo sistemas. |
(127) |
Dėl daugeriopo išimtinio platinimo, t. y. kai keli tiekėjai tam tikroje teritorijoje paskiria tą (-uos) patį (-čius) išimtinį (-ius) platintoją (-us), gali dar labiau padidėti slaptų susitarimų ir (arba) konkurencijos sumažėjimo tiekėjų ir platintojų lygmeniu pavojus. Kai vienam ar keliems platintojams suteikiama išimtinė teisė platinti du arba daugiau svarbių konkuruojančių produktų toje pačioje teritorijoje, tikėtina, kad tų skirtingų prekių ženklų platintojų konkurencija bus gerokai suvaržyta. Kuo didesnę bendrą rinkos dalį užima prekių ženklai, kuriuos platina kelių prekių ženklų išimtiniai platintojai, tuo didesnė slaptų susitarimų ir (arba) konkurencijos sumažėjimo rizika ir tuo labiau mažės skirtingų prekių ženklų platintojų konkurencija. Jei vienas ar keli mažmenininkai yra kelių prekių ženklų išimtiniai platintojai, kyla pavojus, kad, vienam tiekėjui sumažinus savo prekių ženklo produktų didmeninę kainą, šis sumažinimas nebus perkeltas išimtiniams mažmenininkams ar vartotojui, nes tada sumažėtų mažmenininko pardavimas ir pelnas, gaunamas parduodant kitų prekių ženklų produktus. Palyginti su padėtimi, kai nėra daug išimtinių platintojų, tiekėjai bus mažiau suinteresuoti tarpusavio kainų konkurencija. Kai atskirų tiekėjų ir pirkėjų rinkos dalys nesiekia 30 % ribos, toks kumuliacinis poveikis gali būti priežastis panaikinti teisę naudotis Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi. |
(128) |
Vertinant galimą išimtinio platinimo antikonkurencinį poveikį, kliūtys patekti į rinką, kurios gali trukdyti tiekėjams kurti savo integruotą platinimo tinklą arba rasti alternatyvių platintojų, yra ne tokios svarbios. Kitų tiekėjų konkurencinės galimybės neribojamos, jeigu išimtinis platinimas nėra derinamas su įsipareigojimu pirkti iš vieno tiekėjo, dėl kurio platintojas yra įpareigojamas arba skatinamas konkrečios rūšies produkto užsakymus teikti vienam tiekėjui. Taikant išimtinio platinimo ir įsipareigojimo pirkti iš vieno tiekėjo derinį, kitiems tiekėjams gali būti sunkiau rasti alternatyvių platintojų, visų pirma tais atvejais, kai įsipareigojimas pirkti iš vieno tiekėjo taikomas tankiam išimtinių platintojų tinklui, apimančiam mažas teritorijas, arba kumuliacinio antikonkurencinio poveikio atveju. Tokiomis aplinkybėmis turėtų būti taikomi 8.2.1 skirsnyje nustatyti įsipareigojimo pirkti iš vieno tiekėjo principai. |
(129) |
Išimtinio platinimo ir išimtinio pirkimo derinys, kurį taikant išimtiniai platintojai tiekėjo prekių ženklo prekes privalo pirkti tiesiogiai iš tiekėjo, didina riziką, susijusią su sumažėjusia to paties prekių ženklo platintojų konkurencija ir rinkos pasidalijimu. Išimtiniu platinimu jau ribojamos vartotojų galimybės priimti sprendimus, kur ir kokia kaina pirkti, nes ribojamas platintojų skaičius išimtinėje teritorijoje ir numanoma, kad jokie kiti platintojai negali aktyviai prekiauti toje teritorijoje. Išimtinis pirkimas taip pat varžo platintojų galimybes priimti sprendimus, kur ir kokia kaina pirkti, nes jie negali pirkti iš kitų išimtinio platinimo sistemoje veikiančių platintojų. Dėl to tiekėjui suteikiama daugiau galimybių riboti to paties prekių ženklo platintojų konkurenciją, kartu taikant nevienodas pardavimo sąlygas vartotojų nenaudai, išskyrus atvejus, kai išimtinio platinimo ir išimtinio pirkimo derinys užtikrina vartotojams naudingą veiksmingumą. |
(130) |
Kitų platintojų konkurencinės galimybės neribojamos, jeigu tiekėjas, kuris taiko išimtinio platinimo sistemą, toje pačioje atitinkamoje rinkoje paskiria daug išimtinių platintojų ir šiems išimtiniams platintojams netaikomi pardavimo kitiems nepaskirtiesiems platintojams apribojimai Tačiau kitų platintojų konkurencinės galimybės gali būti ribojamos, kai galutinės grandies rinkose turima įtakos, visų pirma labai didelių teritorijų atveju, kuriose išimtinis platintojas tampa išimtiniu pirkėju visoje rinkoje. Tai, pavyzdžiui, būtų prekybos centrų tinklas, kuris tampa vieninteliu pirmaujančio prekių ženklo platintoju nacionalinėje maisto produktų mažmeninės prekybos rinkoje. Kitų platintojų konkurencinės galimybės gali būti labiau ribojamos daugeriopo išimtinio platinimo atveju. |
(131) |
Perkamoji galia taip pat gali padidinti slaptų pirkėjų susitarimų riziką, kai svarbūs pirkėjai, kurie gali būti skirtingose teritorijose, reikalauja, kad vienas ar keli tiekėjai su jais sudarytų išimtinio platinimo susitarimus. |
(132) |
Svarbu įvertinti rinkos dinamiką, nes dėl didėjančios paklausos, kintančių technologijų ir kintančios padėties rinkoje neigiamas poveikis dėl išimtinio platinimo sistemų mažiau tikėtinas nei brandžiose rinkose. |
(133) |
Produkto pobūdis taip pat gali būti svarbus vertinant galimą išimtinio platinimo antikonkurencinį poveikį. Šis poveikis bus ne toks didelis tuose sektoriuose, kuriuose prekyba internetu yra labiau paplitusi, nes prekyba internetu gali palengvinti pirkimą iš platintojų už išimtinės teritorijos ar klientų grupės ribų. |
(134) |
Prekybos lygis yra svarbus veiksnys, nes didmeniniu ir mažmeniniu lygiais galimas neigiamas poveikis gali skirtis. Išimtinis platinimas daugiausia taikomas galutinėms prekėms ir paslaugoms platinti. To paties prekių ženklo platintojų konkurencijos praradimas ypač tikėtinas mažmeniniu lygmeniu, kai išimtinės teritorijos yra didelės, nes tokiu atveju vartotojams sudaroma labai mažai galimybių pirmaujančio prekių ženklo atveju rinktis arba platintoją, kuris siūlo didelę kainą (ir) arba aukšto lygio paslaugas, arba platintoją, kuris siūlo mažą kainą (ir) arba žemo lygio paslaugas. |
(135) |
Gamintojas, kuris paskiria didmenininką savo išimtiniu platintoju, paprastai jam priskiria didesnę teritoriją, pavyzdžiui, visą valstybę narę. Kol didmenininkas gali parduoti prekes neribodamas galutinės grandies rinkos mažmenininkų galimybių, reikšmingas antikonkurencinis poveikis nėra tikėtinas. Galimas to paties prekių ženklo platintojų konkurencijos praradimas didmeninės prekybos lygmeniu gali būti lengvai nusvertas veiksmingumo, kuris atsiranda dėl logistikos ir pardavimo skatinimo, ypač kai gamintojas yra įsisteigęs kitoje valstybėje narėje. Tačiau dėl daugeriopo išimtinio platinimo kyla didesnė rizika konkurencijai tarp tam tikrų prekių su skirtingais prekių ženklais didmeninėje rinkoje nei mažmeninėje prekyboje. Jei vienas didmenininkas tampa išimtiniu daugelio tiekėjų prekių platintoju, kyla ne tik tų prekių ženklų tarpusavio konkurencijos sumažėjimo rizika, bet ir didesnė rizika, kad bus ribojamos konkurencinės galimybės didmeninės prekybos lygmeniu. |
(136) |
Išimtinio platinimo sistema, ribojanti konkurenciją pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį, vis dėlto gali sukurti veiksmingumą, atitinkantį Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygas. Pavyzdžiui, išimtinumas gali būti būtinas siekiant paskatinti platintojus investuoti į tiekėjo prekių ženklo kūrimą arba į paklausą didinančių paslaugų teikimą. Netaikant Reglamento (ES) 2022/720, kuo didesnis konkrečioje teritorijoje paskirtų išimtinių platintojų skaičius, tuo mažesnė tikimybė, kad jie turės pakankamai paskatų investuoti į tiekėjo produktų reklamą ir jo prekių ženklo plėtojimą, nes kiti išimtiniai platintojai, kurie dalijasi ta teritorija, gali pasinaudoti jų investavimo pastangomis. |
(137) |
Produkto pobūdis yra svarbus vertinant veiksmingumą. Objektyvus veiksmingumas labiau tikėtinas naujų produktų, sudėtingų produktų ir produktų, kurių savybes sunku įvertinti prieš juos panaudojant (vadinamieji patirties produktai) ar net panaudojus (vadinamieji pasitikėjimo produktai), atveju. Be to, dėl išimtinio platinimo nulemtos masto ekonomijos transporto ir platinimo paslaugų srityje gali būti sumažintos logistikos išlaidos. Išimtinio platinimo ir įsipareigojimo pirkti iš vieno tiekėjo derinys gali padidinti išimtinio (-ių) platintojo (-ų) paskatas sutelkti savo pastangas į konkretų prekių ženklą. |
(138) |
(125)–(137) dalyse nurodyti veiksniai išlieka svarbūs vertinant išimtinio platinimo sistemas, pagal kurias tiekėjas klientų grupę priskiria tik vienam ar keliems pirkėjams. Vertinant šio tipo išimtinio platinimo sistemą, taip pat reikėtų atsižvelgti į papildomus veiksnius, išvardytus (139) ir (140) dalyse. |
(139) |
Panašiai kaip išimtinio teritorijos priskyrimo atveju, išimtinis pirkėjų grupės priskyrimas apskritai apsunkina klientų sprendimus, kur ir kokia kaina pirkti. Be to, kadangi kiekvienas paskirtasis platintojas turi savo klientų grupę, pirkėjams, kurie nepatenka į jokią klientų grupę, gali būti sunku įsigyti tiekėjo produktų. Todėl sumažės tokių pirkėjų galimybės priimti sprendimus, kur ir kokia kaina pirkti. |
(140) |
Be (136) dalyje nurodytų veiksmingumo rūšių, išimtinis klientų priskyrimas gali padidinti veiksmingumą, kai platintojams būtina investuoti į konkrečią įrangą, įgūdžius ar praktinę patirtį, kad būtų patenkinti tam tikros kategorijos klientų poreikiai, arba kai tokios investicijos padeda pasiekti masto ar apimties ekonomijos logistikos srityje (82). Tokių investicijų nuvertėjimo laikotarpis parodo, kiek laiko gali būti pateisinamas išimtinių klientų priskyrimas. Apskritai išimtinių klientų priskyrimas labiausiai pateisinamas naujų ir sudėtingų produktų, taip pat produktų, kuriuos reikia pritaikyti individualaus kliento poreikiams, atveju. Diferencijuotų poreikių, kuriuos galima nustatyti, buvimas labiau tikėtinas tuo atveju, kai parduodami tarpiniai produktai, t. y. produktai, parduodami įvairioms profesionalių pirkėjų grupėms. Ir priešingai, mažai tikėtina, kad vartotojų priskyrimas būtų veiksmingas. |
(141) |
Toliau pateikiamas daugeriopo išimtinio platinimo oligopolinėje rinkoje pavyzdys.
|
(142) |
Toliau pateikiamas išimtinio kliento priskyrimo pavyzdys.
|
4.6.2. Pasirinktinio platinimo sistemos
4.6.2.1.
(143) |
Pagal pasirinktinio platinimo sistemą, kuri apibrėžta Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies g punkte, tiekėjas įsipareigoja sutartyje prekes ar paslaugas tiesiogiai arba netiesiogiai parduoti tik platintojams, atrinktiems remiantis konkrečiais kriterijais. Šie platintojai įsipareigoja neparduoti tokių prekių ar paslaugų neįgaliotiesiems platintojams toje teritorijoje, kurioje tiekėjas taiko tokią sistemą. |
(144) |
Tiekėjo taikomi platintojų atrankos kriterijai gali būti kokybiniai arba kiekybiniai arba abu. Kiekybiniais kriterijais platintojų skaičius ribojamas tiesiogiai, pavyzdžiui, nustatant fiksuotą platintojų skaičių. Kokybiniais kriterijais platintojų skaičius ribojamas netiesiogiai, nustatant sąlygas, kurias gali įvykdyti ne visi platintojai, pavyzdžiui, susijusias su parduotinų produktų asortimentu, pardavėjų mokymu, pardavimo vietoje teiktinu aptarnavimu arba produktų reklama ir pateikimu. Kokybiniai kriterijai gali būti susiję su tvarumo tikslų, pavyzdžiui, klimato kaitos, aplinkos apsaugos arba gamtos išteklių naudojimo ribojimo, įgyvendinimu. Pavyzdžiui, tiekėjai galėtų reikalauti, kad platintojai savo prekybos vietose teiktų įkrovimo paslaugas ar perdirbimo įrenginius arba užtikrintų, kad prekės būtų tiekiamos tvariomis priemonėmis, pavyzdžiui, krovininiu dviračiu, o ne motorine transporto priemone. |
(145) |
Pasirinktinio platinimo sistemos yra panašios į išimtinio platinimo sistemas, nes jomis ribojamas įgaliotųjų platintojų skaičius ir perpardavimo galimybės. Pagrindinis šių dviejų rūšių platinimo sistemų skirtumas yra platintojui suteiktos apsaugos pobūdis. Išimtinio platinimo sistemos atveju platintojas yra apsaugotas nuo aktyvaus pardavimo už jo išimtinės teritorijos ribų, o pasirinktinio platinimo sistemos atveju platintojas yra apsaugotas nuo neįgaliotųjų platintojų aktyvaus ir pasyvaus pardavimo. |
4.6.2.2.
(146) |
Galimas pasirinktinio platinimo sistemų pavojus konkurencijai apima to paties prekių ženklo platintojų konkurencijos sumažėjimą ir, ypač tuo atveju, kai pasireiškia kumuliacinis poveikis, tam tikrų rūšių platintojų konkurencinių galimybių ribojimą, taip pat konkurencijos mažinimą ir galimas palankesnės sąlygas pirkėjams arba tiekėjams sudaryti slaptą susitarimą dėl pirkėjų skaičiaus apribojimo. |
(147) |
Siekiant įvertinti pasirinktinio platinimo sistemos suderinamumą su Sutarties 101 straipsniu, pirmiausia būtina nustatyti, ar sistema patenka į 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Šiuo tikslu būtina skirti tik kokybinio pobūdžio pasirinktinį platinimą ir kiekybinį pasirinktinį platinimą. |
(148) |
Vien kokybinio pobūdžio pasirinktinis platinimas gali nepatekti į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, jeigu tenkinamos visos trys Europos Sąjungos Teisingumo Teismo sprendime Metro nustatytos sąlygos (83) (toliau – Metro kriterijai). Taip yra todėl, kad jei tie kriterijai atitinkami, galima daryti prielaidą, kad su pasirinktiniu platinimu susijusį to paties prekių ženklo platintojų konkurencijos apribojimą atsveria didesnė skirtingų prekių ženklų platintojų konkurencija dėl kokybės (84). |
(149) |
Šiuos tris Metro kriterijus galima apibendrinti taip: pirma, atitinkamų prekių ar paslaugų pobūdis turi lemti pasirinktinio platinimo sistemos būtinybę. Tai reiškia, kad, atsižvelgiant į atitinkamo produkto pobūdį, tokia sistema turi būti pagrįstai reikalinga siekiant išsaugoti to produkto kokybę ir užtikrinti tinkamą jo naudojimą. Pavyzdžiui, pasirinktinio platinimo naudojimas gali būti pagrįstas aukštos kokybės arba aukštųjų technologijų produktų (85) arba prabangos prekių (86) atveju. Tokių prekių kokybę gali lemti ne tik jų materialinės savybės, bet ir jas lydintis prabangos įspūdis. Todėl, siekiant išsaugoti tokių prekių kokybę, gali prireikti sukurti pasirinktinio platinimo sistemą, kuria būtų siekiama užtikrinti, kad prekės būtų eksponuojamos taip, kad prisidėtų prie tos prabangos įspūdžio išsaugojimo (87); antra, perpardavėjai turi būti pasirenkami pagal objektyvius kokybinius kriterijus, kurie nustatomi vienodi visiems galimiems perpardavėjams ir taikomi nediskriminaciniu būdu; trečia, nustatyti kriterijai neturi viršyti to, kas yra būtina (88). |
(150) |
Siekiant įvertinti, ar tenkinami Metro kriterijai, būtina ne tik bendrai įvertinti nagrinėjamą pasirinktinio platinimo susitarimą, bet ir atskirai išnagrinėti kiekvieną galimai ribojančią susitarimo sąlygą (89). Tai visų pirma reiškia, kad reikia įvertinti, ar ta ribojanti sąlyga yra tinkama atsižvelgiant į pasirinktinio platinimo sistemos tikslą ir ar ji neviršija to, kas būtina tam tikslui pasiekti (90). Griežti apribojimai neatitinka šio proporcingumo kriterijaus. Ir atvirkščiai, prabangos prekių tiekėjui, pavyzdžiui, gali būti tinkama uždrausti savo įgaliotiesiems platintojams naudotis elektroninėmis prekyvietėmis, jei tai netiesiogiai netrukdo įgaliotajam platintojui veiksmingai naudotis internetu prekėms tam tikrose teritorijose ar tam tikriems klientams parduoti (91). Visų pirma, toks draudimas naudoti elektronines prekyvietes neapribotų pardavimo tam tikrose teritorijose ar tam tikriems klientams, kai įgaliotasis platintojas gali laisvai valdyti savo internetinę parduotuvę ir reklamuotis internete, kad padidintų informuotumą apie savo veiklą internete ir pritrauktų potencialius klientus (92). Tokiu atveju ribojanti sąlyga, jei ji tinkama, nepatenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį ir tolesnės analizės atlikti nereikia. |
(151) |
Nepriklausomai nuo to, ar kokybiniai ir (arba) kiekybiniai pasirinktinio platinimo susitarimai atitinka Metro kriterijus, šiems susitarimams gali būti taikoma Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis, jei tiekėjo ir pirkėjo rinkos dalys neviršija 30 %, o susitarime nėra jokių griežtų apribojimų (93). Išimtis nenustoja galioti, jei pasirinktinis platinimas derinamas su kitais negriežtais vertikaliaisiais apribojimais, pavyzdžiui, įsipareigojimais nekonkuruoti, apibrėžtas Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies f punkte. Reglamento 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis taikoma neatsižvelgiant į atitinkamo produkto ir atrankos kriterijų pobūdį. Be to, tiekėjas neprivalo skelbti savo atrankos kriterijų (94). |
(152) |
Kai konkrečiu atveju pasirinktinio platinimo susitarimu, kuriam taikoma bendroji išimtis, reikšmingai ribojama konkurencija tiekėjo ar platintojo lygmeniu ir nesukuriama veiksmingumo, kuris nusvertų apribojimo poveikį, pavyzdžiui, dėl to, kad atrankos kriterijai nėra susiję su produkto savybėmis arba nėra būtini produkto platinimui pagerinti, bendrosios išimties taikymas gali būti panaikintas. |
4.6.2.3.
(153) |
Netaikant Reglamento (ES) 2022/720, tiekėjo ir jo konkurentų padėtis rinkoje yra svarbiausia vertinant galimą antikonkurencinį poveikį, kadangi dėl to paties prekių ženklo platintojų konkurencijos praradimo iš esmės kyla problemų, tik kai skirtingų prekių ženklų platintojų konkurencija yra silpna (95). Kuo stipresnė tiekėjo padėtis, ypač viršijanti 30 % ribą, tuo didesnė rizika konkurencijai, kylanti dėl to paties prekių ženklo platintojų konkurencijos praradimo. Kitas svarbus veiksnys yra pasirinktinio platinimo tinklų, esančių toje pačioje atitinkamoje rinkoje, skaičius. Kai pasirinktinį platinimą rinkoje taiko tik vienas tiekėjas, kiekybinis pasirinktinis platinimas paprastai neturi antikonkurencinio poveikio. Tačiau praktikoje pasirinktinį platinimą dažnai taiko keli tiekėjai tam tikroje rinkoje (kumuliacinis poveikis). |
(154) |
Esant kumuliaciniam poveikiui, būtina atsižvelgti į pasirinktinį platinimą taikančių tiekėjų padėtį rinkoje: kai dauguma rinkoje pirmaujančių tiekėjų taiko pasirinktinį platinimą, tam tikrų rūšių platintojų, pavyzdžiui, nuolaidas taikančių subjektų, konkurencinės galimybės gali būti ribojamos. Veiksmingiau veikiančių platintojų konkurencinių galimybių ribojimo pavojus yra didesnis, kai taikomas pasirinktinis, o ne išimtinis platinimas, nes taikant pasirinktinio platinimo sistemą ribojamas pardavimas neįgaliotiesiems platintojams. Tuo apribojimu siekiama, kad pasirinktinio platinimo sistemos būtų uždaro pobūdžio, kai produktą gali įsigyti tik įgaliotieji platintojai, atitinkantys nustatytus kriterijus, o neįgaliotieji platintojai negali gauti prekių. Atitinkamai pasirinktinis platinimas ypač tinkamas siekiant išvengti kainų nuolaidas taikančių (ir prekiaujančių ne internetu arba tik internetu) platintojų daromo spaudimo gamintojo pelnui, taip pat įgaliotųjų prekiautojų pelnui. Tokių platinimo būdų ribojimu, kuris gali atsirasti arba dėl to, kad pasirinktinis platinimas naudojamas kumuliatyviai, arba jį naudoja vienintelis tiekėjas, kurio rinkos dalis viršija 30 %, sumažinamos vartotojų galimybės pasinaudoti konkrečiais tokių platinimo būdų pranašumais, pavyzdžiui, mažesnėmis kainomis, didesniu skaidrumu ir didesnėmis galimybėmis įsigyti produktą. |
(155) |
Kai individualiems pasirinktinio platinimo tinklams taikoma Reglamente (ES) 2022/720 nustatyta išimtis, galimybė panaikinti teisę naudotis bendrąja išimtimi arba nebetaikyti Reglamento (ES) 2022/720 gali būti svarstoma, jei tokie tinklai sukuria kumuliacinį antikonkurencinį poveikį. Tačiau toks kumuliacinis antikonkurencinis poveikis nėra tikėtinas, kai pasirinktiniu platinimu užimama bendra rinkos dalis neviršija 50 %. Taip pat tikėtina, kad konkurencijos problemų nekils, kai pasirinktiniu platinimu užimama daugiau nei 50 % rinkos, bet bendra penkių didžiausių tiekėjų rinkos dalis neviršija 50 %. Kai tiek penkių didžiausių tiekėjų rinkos dalis, tiek rinkos, kurią apima pasirinktinis platinimas, dalis viršija 50 %, vertinimas gali skirtis, priklausomai nuo to, ar visi penki didžiausi tiekėjai taiko pasirinktinį platinimą. Kuo stipresnė konkurentų, kurie netaiko pasirinktinio platinimo, padėtis, tuo mažiau yra tikėtinas kitų platintojų konkurencinių galimybių ribojimas. Konkurencijos problemų gali kilti tada, kai visi penki didžiausi tiekėjai taiko pasirinktinį platinimą. Taip gali būti visų pirma tuo atveju, kai didžiausių tiekėjų sudarytuose susitarimuose numatyti kiekybiniai atrankos kriterijai, tiesiogiai ribojantys įgaliotųjų platintojų skaičių, arba jei pagal taikomus kokybinius kriterijus neleidžiama taikyti tam tikrų platinimo būdų, pavyzdžiui, taikomas reikalavimas turėti vieną ar daugiau fizinių parduotuvių arba teikti tam tikras paslaugas, kurios paprastai gali būti teikiamos tik taikant tam tikrą platinimo būdą. |
(156) |
Paprastai mažai tikėtina, kad būtų tenkinamos Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygos, jeigu pasirinktinio platinimo sistemos, kuriomis prisidedama prie kumuliacinio poveikio, neleidžia į rinką patekti naujiems platintojams, galintiems tinkamai parduoti atitinkamus produktus, ypač taikantiems nuolaidas arba tik internetu prekiaujantiems platintojams, siūlantiems mažesnes kainas vartotojams, taip ribojant platinimą tam tikrų esamų kanalų naudai ir kenkiant galutiniams vartotojams. Taikant labiau netiesioginius kiekybinio pasirinktinio platinimo būdus, pavyzdžiui, vien kokybinius atrankos kriterijus derinant su reikalavimu platintojams per metus parduoti minimalų kiekį, mažiau tikėtina, kad atsiras grynasis neigiamas poveikis, ypač jeigu toks minimalus kiekis nesudarys reikšmingos bendros platintojų apyvartos, gautos pardavus konkrečius produktus, dalies ir neviršys to, kas yra būtina, kad tiekėjas susigrąžintų su santykiais susijusias investicijas ir (arba) būtų pasiekta masto ekonomija platinimo srityje. Tiekėjas, kurio rinkos dalis neviršija 5 %, paprastai nėra laikomas reikšmingai prisidedančiu prie kumuliacinio poveikio. |
(157) |
Kliūtys patekti į rinką iš esmės yra svarbios, kai ribojamos neįgaliotųjų platintojų konkurencinės galimybės rinkoje. Kliūtys patekti į rinką galėtų būti reikšmingos tais atvejais, kai prekių ženklais pažymėtų produktų gamintojai taiko pasirinktinį platinimą, nes paprastai į pasirinktinio platinimo sistemą neįtrauktiems platintojams reikia laiko ir didelių investicijų tam, kad galėtų rinkai pateikti nuosavais prekių ženklais pažymėtas prekes arba kitur įsigyti konkurencingų prekių. |
(158) |
Perkamoji galia gali padidinti slapto platintojų susitarimo riziką. Stiprią padėtį rinkoje užimantys platintojai gali skatinti tiekėjus taikyti atrankos kriterijus, dėl kurių rinkoje ribojamos naujų ir efektyvesnių platintojų konkurencinės galimybės. Todėl perkamoji galia gali reikšmingai pakeisti galimo pasirinktinio platinimo antikonkurencinio poveikio analizę. Veiksmingiau veikiančių platintojų konkurencinių galimybių ribojimas rinkoje gali pasireikšti tada, kai stipri platintojų organizacija, siekdama riboti platinimą savo narių naudai, tiekėjui taiko atrankos kriterijus. |
(159) |
Reglamento (ES) 2022/720 5 straipsnio 1 dalies c punkte nustatyta, kad tiekėjas negali nustatyti įsipareigojimo, verčiančio įgaliotuosius platintojus tiesiogiai ar netiesiogiai neprekiauti tam tikrų konkuruojančių tiekėjų prekių ženklais pažymėtais produktais. Šia nuostata siekiama atgrasyti nuo horizontaliojo slapto susitarimo, kuriuo pirmaujantys tiekėjai sukurtų pasirinktines prekių ženklų grupes ir taip užkirstų kelią tam tikrais prekių ženklais pažymėtiems produktams. Mažai tikėtina, kad tokiam įsipareigojimui būtų taikoma išimtis, kai penkių didžiausių tiekėjų bendra rinkos dalis yra lygi 50 % arba didesnė, nebent nė vienas iš tiekėjų, taikančių tokį įsipareigojimą, nepriklauso penkiems didžiausiems rinkoje esantiems tiekėjams. |
(160) |
Konkurencijos problemų, susijusių su kitų tiekėjų konkurencinių galimybių ribojimu, paprastai nekyla, jei kitiems tiekėjams netrukdoma naudotis tų pačių platintojų paslaugomis, kai, pavyzdžiui, pasirinktinis platinimas derinamas su įsipareigojimu pirkti iš vieno tiekėjo. Jeigu įgaliotųjų platintojų tinklas yra tankus arba daromas kumuliacinis poveikis, pasirinktinio platinimo ir įsipareigojimo nekonkuruoti derinys gali kelti pavojų, kad bus apribotos kitų tiekėjų konkurencinės galimybės. Tokiu atveju taikomos 8.2.1 skirsnyje pateiktos gairės dėl įsipareigojimo pirkti iš vieno tiekėjo. Jeigu pasirinktinis platinimas nėra derinamas su įsipareigojimu nekonkuruoti, konkuruojančių tiekėjų konkurencinių galimybių ribojimas rinkoje vis tiek gali kelti susirūpinimą. Taip gali nutikti, kai pirmaujantys tiekėjai taiko ne tik vien kokybinio pobūdžio atrankos kriterijus, bet savo platintojams nustato tam tikrus papildomus įsipareigojimus, pavyzdžiui, įsipareigojimą rezervuoti minimalų plotą lentynose tiekėjo produktams arba užtikrinti, kad platintojo parduodama tiekėjo produktų apyvarta pasiektų minimalią visos platintojo apyvartos dalį. Tokia problema greičiausiai neiškils, jeigu rinkos dalis, kurią apima pasirinktinis platinimas, neviršija 50 % arba, kai šis aprėpties rodiklis viršijamas, jeigu penkių didžiausių tiekėjų rinkos dalis neviršija 50 %. |
(161) |
Svarbu įvertinti rinkos dinamiką, nes dėl didėjančios paklausos, kintančių technologijų ir kintančios padėties rinkoje neigiamas poveikis gali būti mažiau tikėtinas nei brandžiose rinkose. |
(162) |
Pasirinktinis platinimas gali būti veiksmingas, kai dėl jo nulemtos masto ekonomijos transporto paslaugų srityje mažėja logistikos išlaidos, ir taip gali būti nepaisant produkto pobūdžio (žr. (16) dalies g punktą). Tačiau pasirinktinio platinimo sistemose tokio pobūdžio veiksmingumas dažniausiai yra tik nežymus. Norint įvertinti, ar pasirinktinis platinimas gali pagrįstai išspręsti platintojų pasinaudojimo kitų platintojų paslaugomis problemą (žr. 16 dalies b punktą) arba padėti sukurti ar išlaikyti prekių ženklo įvaizdį (žr. 16 dalies h punktą), svarbu atsižvelgti į produkto pobūdį. Apskritai taikant pasirinktinį platinimą tokio veiksmingumo labiau tikėtina pasiekti naujų produktų, sudėtingų produktų ir produktų, kurių savybes sunku įvertinti prieš juos panaudojant (vadinamieji patirties produktai) ar net panaudojus (vadinamieji pasitikėjimo produktai), atveju. Toks pasirinktinio platinimo derinimas su vietovės išlyga, kad įgaliotasis platintojas būtų apsaugotas nuo kitų įgaliotųjų platintojų konkurencijos jiems atidarius parduotuvę jo kaimynystėje, gali visų pirma atitikti Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygas, jeigu toks derinimas yra būtinas siekiant apsaugoti įgaliotojo platintojo esmines ir su santykiais susijusias investicijas (žr. 16 dalies e punktą). Siekiant užtikrinti, kad būtų pasirinktas mažiausią antikonkurencinį poveikį turintis apribojimas, svarbu įvertinti, ar toks pat veiksmingumas gali būti pasiektas tokiomis pačiomis sąnaudomis, pavyzdžiui, taikant reikalavimus tik aptarnavimui. |
(163) |
Toliau pateikiamas kiekybinio pasirinktinio platinimo pavyzdys.
Prekių ženklu pažymėtų produktų gamintojas A, kuris yra rinkos lyderis, turintis 35 % rinkos dalį, ilgalaikio vartojimo prekių rinkoje savo produktą vartotojams parduoda per pasirinktinio platinimo sistemą. Yra keli patekimo į sistemą kriterijai: parduotuvė turi įdarbinti išmokytus darbuotojus ir teikti paslaugas prieš pardavimą; parduotuvėje turi būti speciali vieta, skirta to produkto ir panašių aukštųjų technologijų produktų pardavimui; taip pat reikalaujama, kad parduotuvė prekiautų įvairiais tiekėjo produktų modeliais ir juos pristatytų patraukliu būdu. Be to, į sistemą priimamų mažmenininkų skaičius yra tiesiogiai ribojamas nustatant maksimalų mažmenininkų skaičių pagal kiekvieno regiono arba miesto gyventojų skaičių. Gamintojas A šioje rinkoje turi šešis konkurentus. Jo didžiausi konkurentai – prekių ženklu pažymėtų produktų gamintojų B, C ir D, kurių rinkos dalys atitinkamai sudaro 25 %, 15 % ir 10 %, o kitų gamintojų rinkos dalys yra mažesnės. A yra vienintelis gamintojas, naudojantis pasirinktinį platinimą. Pasirinktiniai A prekių ženklo prekių platintojai visada parduoda ir kelių konkuruojančių prekių ženklų prekes. Tačiau konkuruojančių prekių ženklų prekės taip pat yra parduodamos parduotuvėse, kurios nepriklauso gamintojo A pasirinktinio platinimo sistemai. Platinimo kanalai yra įvairūs, pavyzdžiui, prekių ženklų B ir C prekės parduodamos ne tik daugelyje gamintojo A pasirinktų parduotuvių, bet ir kitose parduotuvėse, teikiančiose kokybišką aptarnavimą, bei dideliuose prekybos centruose. Prekių ženklo D prekės daugiausia parduodamos parduotuvėse, kuriose teikiamos aukšto lygio paslaugos. Technologijos šioje rinkoje tobulėja gana greitai, o pagrindiniai tiekėjai geros savo produktų kokybės įvaizdį palaiko reklama. Pasirinktinis platinimas apima 35 % šios rinkos. Gamintojo A pasirinktinio platinimo sistema neturi tiesioginio poveikio skirtingų prekių ženklų platintojų konkurencijai. A prekių ženklo platintojų konkurencija gali būti sumažinta, tačiau vartotojai gali rinktis B ir C prekių ženklų, kurių kokybės įvaizdis yra panašus į A prekių ženklo kokybės įvaizdį, mažmenininkus, teikiančius žemo lygio paslaugas ir (arba) siūlančius mažas kainas. Be to, galimybė rinktis kitų prekių ženklų mažmenininkus, teikiančius aukšto lygio paslaugas, nėra ribojama, nes atrinktų platintojų galimybės prekiauti konkuruojančių prekių ženklų produktais neribojamos, o dėl kiekybinio A prekių ženklo platintojų skaičiaus ribojimo kiti mažmenininkai, teikiantys aukšto lygio paslaugas, gali nevaržomai platinti konkuruojančius prekių ženklus. Šiuo atveju, atsižvelgiant į aptarnavimo reikalavimus ir į tikėtiną jų sukuriamą veiksmingumą, taip pat į ribotą poveikį A prekių ženklo platintojų konkurencijai, yra tikėtina, kad gali būti tenkinamos Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygos. |
(164) |
Toliau pateikiamas pasirinktinio platinimo, turinčio kumuliacinį poveikį, pavyzdys.
|
4.6.3. Franšizė
(165) |
Franšizės sutarys apima INT, ypač susijusių su prekių ženklais arba simboliais ir praktinės patirties taikymu naudojant ir platinant prekes arba teikiant paslaugas, licencijas. Be INT licencijos, franšizės teisių suteikėjas paprastai teikia komercinę ir techninę pagalbą franšizės gavėjui visu sutarties galiojimo laikotarpiu. Licencija ir pagalba yra neatskiriamos verslo būdo, kuriam taikoma franšizė, sudedamosios dalys. Franšizės gavėjas paprastai moka franšizės teisių suteikėjui franšizės mokestį už tam tikro verslo būdo naudojimą. Franšizė gali leisti franšizės teisių suteikėjui sukurti vienodą jo produktų platinimo sistemą atliekant labai nedideles investicijas. Be verslo būdo pateikimo, franšizės sutartyse paprastai yra įvairių vertikaliųjų apribojimų, taikomų platinamiems produktams, derinių, pavyzdžiui, pasirinktinis platinimas ir (arba) įsipareigojimai nekonkuruoti. |
(166) |
Franšizei (išskyrus pramoninės franšizės sutartis) būdingi tam tikri specifiniai ypatumai, pavyzdžiui, vienodo prekybinio pavadinimo naudojimas, vienodų verslo metodų taikymas (įskaitant INT licencijavimą) ir autorinio atlyginimo mokėjimas už suteiktą naudą. Atsižvelgiant į šiuos ypatumus, nuostatos, kurios yra būtinos franšizės sistemų veikimui, gali būti laikomos nepatenkančiomis į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Tai, pavyzdžiui, susiję su apribojimais, neleidžiančiais franšizės gavėjui naudotis franšizės teisių suteikėjo teikiama praktine patirtimi ir pagalba siekiant naudos franšizės teisių suteikėjo konkurentams (96), ir su įsipareigojimais nekonkuruoti, susijusiais su franšizės teisių suteikėjo įsigyjamomis prekėmis ar paslaugomis, kurie būtini franšizės tinklo bendrai tapatybei ir reputacijai palaikyti. Pastaruoju atveju įsipareigojimo nekonkuruoti trukmė yra nesvarbi, su sąlyga, kad ji neviršija franšizės sutarties trukmės. |
(167) |
Franšizės sutartims Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis gali būti taikoma, kai nei tiekėjo, nei pirkėjo rinkos dalys neviršija 30 %. Konkrečios gairės dėl rinkos dalių apskaičiavimo franšizės atveju pateikiamos (174) dalyje. Franšizės sutartyse numatytų INT licencijavimas aptariamas (71)–(87) dalyse. Franšizės sutartyse numatyti vertikalieji apribojimai bus vertinami remiantis platinimo sistemai, kuri labiausiai atitinka konkrečią franšizės sutartį, taikomais principais. Pavyzdžiui, franšizės sutartis, kuria sukuriamas uždaras tinklas, kai franšizės gavėjams draudžiama parduoti prekes ne franšizės gavėjams, turi būti vertinama pagal pasirinktiniam platinimui taikomus principus. Ir priešingai, franšizės sutartis, kuria ne sukuriamas uždaras tinklas, bet suteikiamas teritorinis išimtinumas ir apsauga nuo kitų franšizės gavėjų aktyvaus pardavimo, turi būti vertinama pagal išimtiniam platinimui taikomus principus. |
(168) |
Franšizės sutartys, kurioms netaikomas Reglamentas (ES) 2022/720, turi būti vertinamos individualiai pagal Sutarties 101 straipsnį. Atliekant šį vertinimą reikėtų atsižvelgti į tai, kad, kuo svarbesnis praktinės patirties perdavimas, tuo didesnė tikimybė, kad vertikaliaisiais apribojimais sukuriamas veiksmingumas ir (arba) jie yra būtini siekiant apsaugoti praktinę patirtį, todėl jie atitinka Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygas. |
(169) |
Toliau pateikiamas franšizės pavyzdys.
|
5. RINKOS APIBRĖŽIMAS IR RINKOS DALIES APSKAIČIAVIMAS
5.1. Pranešimas dėl rinkos apibrėžimo
(170) |
Pranešime dėl rinkos apibrėžimo pateikiamos gairės dėl taisyklių, kriterijų ir įrodymų, kuriuos Komisija naudoja svarstydama rinkos apibrėžimo klausimus. Todėl atitinkama rinka Sutarties 101 straipsnio taikymo vertikaliesiems susitarimams tikslais turėtų būti apibrėžiama remiantis ta informacija, atitinkamai visa būsima informacija apie atitinkamos rinkos apibrėžimą Sąjungos konkurencijos teisės tikslais, įskaitant bet kokias gaires, kuriomis gali būti pakeistas Pranešimas dėl rinkos apibrėžimo. Šiose gairėse nagrinėjami tik konkretūs klausimai, kurie susiję su Reglamento (ES) 2022/720 taikymu ir kurie nėra nagrinėjami Pranešime dėl rinkos apibrėžimo. |
5.2. Rinkos dalių apskaičiavimas pagal Reglamentą (ES) 2022/720
(171) |
Pagal Reglamento (ES) 2022/720 3 straipsnį tiekėjo ir pirkėjo rinkos dalis yra pagrindiniai rodikliai sprendžiant, ar taikoma bendroji išimtis. Kad būtų galima taikyti Reglamentą (ES) 2022/720, tiekėjo rinkos dalis rinkoje, kurioje jis parduoda pirkėjui sutartyje nurodytas prekes ar paslaugas, ir pirkėjo rinkos dalis rinkoje, kurioje jis perka sutartyje nurodytas prekes ar paslaugas, turi neviršyti 30 %. MVĮ susitarimų atveju apskaičiuoti rinkos dalių paprastai nebūtina (žr. (28) dalį). |
(172) |
Platinimo lygmeniu vertikalieji apribojimai paprastai susiję ne tik su tiekėjo ir pirkėjo vykdomu prekių ar paslaugų pardavimu, bet ir su jų perpardavimu. Kadangi skirtingi platinimo būdai paprastai konkuruoja, rinkos apskritai nėra apibrėžiamos pagal taikomą platinimo būdą, t. y. išimtinį, pasirinktinį ar laisvą platinimą. Sektoriuose, kuriuose tiekėjai paprastai parduoda prekių ir paslaugų portfelį, visas portfelis gali lemti rinkos apibrėžimą, jei pirkėjas pakaitalu laiko portfelius, o ne atskiras portfelį sudarančias prekes ar paslaugas. |
(173) |
Kai vertikalųjį susitarimą yra sudariusios trys šalys, kurių kiekviena veikia skirtingu prekybos lygmeniu, kiekvienos iš jų rinkos dalis neturi viršyti 30 %, kad būtų galima taikyti Reglamentą (ES) 2022/720. Kaip nurodyta reglamento 3 straipsnio 2 dalyje, jei pagal daugiašalį susitarimą įmonė (pirmoji įmonė) perka sutartyje nurodytas prekes ar paslaugas iš vienos įmonės, kuri yra susitarimo šalis, ir parduoda tas sutartyje nurodytas prekes ar paslaugas kitai įmonei, kuri taip pat yra susitarimo šalis, reglamentas taikomas tik jei pirmosios įmonės – tiek kaip pirkėjos, tiek kaip tiekėjos – rinkos dalis neviršija 30 %. Jeigu, pavyzdžiui, gamintojo, didmenininko (arba mažmenininkų asociacijos) ir mažmenininko susitarime yra numatytas įsipareigojimas nekonkuruoti, gamintojo ir didmenininko (arba mažmenininkų asociacijos) rinkos dalys jų atitinkamose tiekimo rinkose turi neviršyti 30 %, o didmenininko (arba mažmenininkų asociacijos) ir mažmenininko rinkos dalys jų atitinkamose pirkimo rinkose turi neviršyti 30 %, kad būtų galima taikyti reglamento 2 straipsnio 1 dalyje numatytą išimtį. |
(174) |
Jeigu vertikaliajame susitarime esama nuostatų ne tik dėl sutartyje nurodytų prekių tiekimo ar sutartyje nurodytų paslaugų teikimo, bet ir dėl INT (pavyzdžiui, nuostata dėl tiekėjo prekių ženklo naudojimo), kurios padeda pirkėjui parduoti sutartyje nurodytas prekes ar paslaugas, tiekėjo rinkos dalis rinkoje, kurioje jis parduoda sutartyje nurodytas prekes ar paslaugas, yra svarbi taikant Reglamentą (ES) 2022/720. Kai franšizės teisių suteikėjas netiekia prekių ar neteikia paslaugų, kad šios prekės ar paslaugos būtų perparduotos, bet teikia prekių ir paslaugų paketą drauge su INT nuostatomis, o tai kartu sudaro verslo būdą, dėl kurio sudaroma franšizės sutartis, franšizės teisių suteikėjui reikia atsižvelgti į savo, kaip verslo būdo, kuriuo tam tikros prekės ar paslaugos teikiamos galutiniams vartotojams, suteikėjo, rinkos dalį. Tuo tikslu franšizės teisių suteikėjui reikia apskaičiuoti savo rinkos dalį rinkoje, kurioje naudojamas verslo modelis, t. y. rinkoje, kurioje franšizės gavėjai taiko šį verslo būdą tiekdami prekes ar teikdami paslaugas galutiniams vartotojams. Todėl franšizės teisių suteikėjas turi pagrįsti savo rinkos dalį franšizės gavėjų tiekiamų prekių arba teikiamų paslaugų verte toje rinkoje. Tokioje rinkoje franšizės teisių suteikėjo konkurentai gali būti ne tik kitų franšize perduodamų verslo būdų teikėjai, bet ir pakaitinių prekių ar paslaugų, kurioms franšizė netaikoma, tiekėjai. Pavyzdžiui, nedarant poveikio tokios rinkos apibrėžimui, jei tai būtų greitojo maisto paslaugų rinka, tokioje rinkoje veikiančiam franšizės teisių suteikėjui savo rinkos dalį reikėtų apskaičiuoti remiantis atitinkamais savo franšizės gavėjų duomenimis apie pardavimą toje rinkoje. |
5.3. Rinkos dalių apskaičiavimas pagal Reglamentą (ES) 2022/720
(175) |
Kaip nustatyta Reglamento (ES) 2022/720 8 straipsnio a punkte, tiekėjo ir pirkėjo rinkos dalys iš esmės turėtų būti apskaičiuojamos remiantis vertės duomenimis, atsižvelgiant į visus pajamų, gautų pardavus prekes ar paslaugas, šaltinius. Jei duomenų apie vertę nėra, pagrįstus skaičiavimus galima atlikti remiantis kita patikima rinkos informacija, pavyzdžiui, apimties duomenimis. |
(176) |
Vidaus gamyba, t. y. tarpinių prekių ar paslaugų gamyba ar tiekimas tiekėjo nuosavoms reikmėms, konkrečiu atveju gali būti svarbi atliekant konkurencijos analizę, tačiau į ją neatsižvelgiama apibrėžiant rinką arba apskaičiuojant rinkos dalis pagal Reglamentą (ES) 2022/720. Tačiau pagal reglamento 8 straipsnio c punktą, dvejopo platinimo atveju rinkos apibrėžtis ir rinkos dalies skaičiavimas turėtų apimti tiekėjo nuosavų prekių pardavimą per vertikaliai integruotus platintojus ir atstovus (97). Integruoti platintojai yra susijusios įmonės pagal reglamento 1 straipsnio 2 dalį. |
6. REGLAMENTO (ES) 2022/720 TAIKYMAS
6.1. Reglamente (ES) 2022/720 nustatyti griežti apribojimai
(177) |
Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnyje pateiktas griežtų apribojimų sąrašas. Tai rimti konkurencijos apribojimai, kurie daugeliu atvejų turėtų būti draudžiami dėl jų daromos žalos vartotojams. Jei vertikaliajame susitarime nustatytas vienas ar daugiau griežtų apribojimų, visas susitarimas nepatenka į Reglamento (ES) 2022/720 taikymo sritį. |
(178) |
Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnyje nurodyti griežti apribojimai yra taikomi vertikaliesiems susitarimams, susijusiems su prekyba Sąjungoje. Todėl jeigu vertikalusis susitarimas susijęs su eksportu už Sąjungos ribų ar importu ir (arba) reimportu iš už Sąjungos ribų, jis negali būti laikomas susitarimu, kuriuo siekiama reikšmingai apriboti konkurenciją Sąjungoje arba kuris gali daryti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai (98). |
(179) |
Griežti apribojimai pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnį paprastai yra konkurencijos apribojimai dėl tikslo pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį (99). Konkurencijos apribojimas dėl tikslo yra įmonių veiksmų derinimo rūšys, kurios dėl savo pobūdžio gali būti laikomos žalingomis tinkamam įprastos konkurencijos veikimui (100). Europos Sąjungos Teisingumo Teismas yra pripažinęs, kad tam tikrų rūšių įmonių veiksmų derinimas yra pakankamai žalingas konkurencijai, kad jį būtų galima laikyti nebūtinu vertinant jo poveikį (101). Norint nustatyti, ar esama apribojimo dėl tikslo, reikia individualiai įvertinti atitinkamą vertikalųjį susitarimą. Ir priešingai, griežti apribojimai yra viena iš Reglamente (ES) 2022/720 nustatytų apribojimų, dėl kurių daroma prielaida, kad jie paprastai daro grynąją žalą konkurencijai, kategorijų. Todėl vertikaliesiems susitarimams, kuriuose nustatyta tokių griežtų apribojimų, negali būti taikoma Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis. |
(180) |
Tačiau griežti apribojimai nebūtinai patenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Jeigu Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnyje nustatytas griežtas apribojimas yra objektyviai būtinas konkrečiam vertikaliajam susitarimui įgyvendinti, pavyzdžiui, siekiant užtikrinti, kad būtų laikomasi viešo draudimo parduoti pavojingas medžiagas tam tikriems klientams dėl saugos ar sveikatos priežasčių, tokiam susitarimui išimties tvarka Sutarties 101 straipsnio 1 dalis netaikoma. Iš to, kas pirmiau išdėstyta, matyti, kad vertindama vertikalų susitarimą Komisija taikys šiuos principus:
|
(181) |
Įmonė gali kiekvienu atskiru atveju įrodyti konkurenciją skatinantį poveikį pagal Sutarties 101 straipsnio 3 dalį (102). Tuo tikslu įmonė privalo pagrįsti, kad tikėtinas veiksmingumo padidėjimas ir kad jis gali būti pasiektas įtraukus griežtą apribojimą į susitarimą, taip pat įrodyti, kad įvykdytos visos kitos Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygos, Tokiu atveju Komisija įvertins neigiamą poveikį konkurencijai, kuris gali atsirasti įtraukus griežtą apribojimą į susitarimą, ir tik tada galutinai įvertins, ar tenkinamos Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygos. |
(182) |
(183) ir (184) dalyse pateiktais pavyzdžiais siekiama parodyti, kaip Komisija taikys pirmiau minėtus principus. |
(183) |
Toliau pateikiamas kryžminio tiekimo tarp įgaliotųjų platintojų pavyzdys.
|
(184) |
Toliau pateikiamas realaus išbandymo pavyzdys.
|
6.1.1. Perpardavimo kainų palaikymas
(185) |
Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio a punkte nustatytas griežtas apribojimas yra susijęs su perpardavimo kainos palaikymu (toliau – PKP), t. y. susitarimais, kuriais tiesiogiai ar netiesiogiai siekiama apriboti pirkėjo galimybę nustatyti savo pardavimo kainą, įskaitant susitarimus, kuriais nustatoma fiksuota arba mažiausia pardavimo kaina, kurios turi laikytis pirkėjas (103). Reikalavimas pirkėjui nustatyti pardavimo kainą, neviršijančią tam tikro intervalo ribų, atitinka perpardavimo kainos palaikymą, kaip nustatyta reglamento 4 straipsnio a punkte. |
(186) |
PKP galima taikyti tiesioginėmis priemonėmis. Tai pasakytina apie sutartines nuostatas arba suderintus veiksmus, kuriais tiesiogiai nustatoma kaina, kurią pirkėjas turi taikyti savo klientams (104), arba kurie leidžia tiekėjui nustatyti perpardavimo kainą, arba kuriais pirkėjui draudžiama parduoti mažesnėmis nei tam tikromis kainomis. Apribojimas taip pat yra aiškus, kai tiekėjas prašo padidinti kainą, o pirkėjas prašymą tenkina. |
(187) |
PKP taip pat galima taikyti netiesioginėmis priemonėmis, įskaitant paskatas taikyti minimalią kainą arba atgrasymą nuo nukrypimo nuo minimalios kainos. Toliau pateikiami tokių netiesioginių priemonių pavyzdžiai (sąrašas nebaigtinis):
|
(188) |
Pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio a punktą tiekėjo nustatyta maksimali perpardavimo kaina arba rekomendacija dėl perpardavimo kainos nėra griežtas apribojimas. Tačiau, jei tiekėjas tokią maksimalią kainą arba perpardavimo kainos rekomendaciją derina su paskatomis taikyti tam tikrą kainų lygį arba su atgrasymo nuo pardavimo kainos mažinimo priemonėmis, tai gali būti laikoma PKP. Taip būtų, pavyzdžiui, tuo atveju, kai tiekėjas kompensuoja pirkėjo patirtas reklamos išlaidas su sąlyga, kad pirkėjas nenukrypsta nuo maksimalios perpardavimo kainos arba rekomenduojamos perpardavimo kainos. Kaip atgrasymo nuo pardavimo kainos mažinimo pavyzdį galima paminėti tokį atvejį, kai tiekėjas grasina toliau mažinti tiekimą dėl pirkėjo nukrypimo nuo maksimalios arba rekomenduojamos perpardavimo kainos. |
(189) |
Nors iš esmės MSK platintojui suteikiama galimybė laisvai parduoti už mažesnę nei reklamuojama kaina, šios kainos atgraso platintoją nuo mažesnės pardavimo kainos nustatymo, apribodamos jo gebėjimą informuoti potencialius klientus apie taikomas nuolaidas. Taip pašalinamas pagrindinis mažmenininkų kainų konkurencijos parametras. Todėl taikant Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio a punktą MSK bus laikomos netiesiogine PKP taikymo priemone. |
(190) |
Tiesioginės arba netiesioginės PKP taikymo priemonės gali tapti dar veiksmingesnės, kai jos derinamos su priemonėmis, skirtomis platintojams, kurie nesilaiko nurodytų kainų, nustatyti, kaip antai kainų stebėsenos sistemos įdiegimu arba mažmenininkų įpareigojimu pranešti apie kitus platinimo tinklo narius, kurie nukrypo nuo standartinio kainų lygio. |
(191) |
Kainų stebėsena vis dažniau naudojama e. prekybos srityje, kai ir tiekėjai, ir mažmenininkai neretai naudojasi kainų stebėsenos programine įranga (105). Ši programinė įranga didina kainų skaidrumą rinkoje ir leidžia gamintojams veiksmingai stebėti perpardavimo kainas savo platinimo tinkle (106). Ji taip pat leidžia mažmenininkams stebėti savo konkurentų kainas. Tačiau kainų stebėsena ir informacijos apie kainas teikimas savaime nėra PKP. |
(192) |
Atstovavimo susitarimų atveju pardavimo kainą paprastai nustato atstovaujamasis, nes jis prisiima komercinę ir finansinę riziką, susijusią su pardavimu. Tačiau jeigu susitarimas neatitinka sąlygų, kad būtų laikomas atstovavimo susitarimu, nepatenkančiu į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį (žr. visų pirma šių gairių (30)–(34) dalis), bet koks tiesioginis ar netiesioginis įpareigojimas, kuriuo atstovui užkertamas kelias arba ribojama galimybė pasidalyti savo atlygį su klientu, neatsižvelgiant į tai, ar atlygis yra fiksuotas, ar kintamas, yra griežtas apribojimas pagal Reglamento (ES) 2022/720 (107) 4 straipsnio a punktą. Todėl atstovui turi būti leidžiama savo nuožiūra sumažinti kliento faktiškai mokamą kainą nesumažinant atstovaujamajam mokėtinų pajamų (108). |
(193) |
Pagal vykdymo sutartį tiekėjas sudaro vertikalųjį susitarimą su pirkėju, kad būtų vykdoma (įvykdyta) tiekėjo ir konkretaus kliento anksčiau sudaryta tiekimo sutartis. Kai tiekėjas pasirenka įmonę, kuri teiks vykdymo paslaugas, tiekėjo nustatyta perpardavimo kaina nėra PKP. Tokiu atveju vykdymo sutartyje nustatyta perpardavimo kaina neribojama nei konkurencija dėl prekių tiekimo ar paslaugų teikimo klientui, nei konkurencija dėl vykdymo paslaugų teikimo. Pavyzdžiui, taip yra tada, kai klientai perka prekes iš interneto platformų ekonomikoje veikiančios įmonės, kurią valdo nepriklausomų mažmenininkų grupė, turinti bendrą prekių ženklą, ir ta įmonė nustato prekių pardavimo kainą bei perduoda mažmenininkams vykdyti užsakymus (109). Ir priešingai, kai įmonę, kuri teiks vykdymo paslaugas, pasirenka klientas, paslaugų teikėjui nustačius perpardavimo kainą gali būti ribojama konkurencija vykdymo paslaugų srityje. Tokiu atveju perpardavimo kainos nustatymas gali prilygti PKP. |
(194) |
Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio a punktas visapusiškai taikomas interneto platformų ekonomikai. Visų pirma, kai įmonė teikia internetines tarpininkavimo paslaugas, apibrėžtas reglamento 1 straipsnio 1 dalies e punkte, ji yra tų paslaugų teikėja, todėl reglamento 4 straipsnio a punktas taikomas apribojimams, kuriuos įmonė taiko internetinių tarpininkavimo paslaugų pirkėjams, susijusiems su prekių ar paslaugų, kurios parduodamos naudojantis internetinėmis tarpininkavimo paslaugomis, pardavimo kaina. Nors tai netrukdo internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjui skatinti paslaugų naudotojus parduoti savo prekes ar paslaugas konkurencinga kaina arba mažinti savo kainas, internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjo nustatyta fiksuota arba minimali pardavimo kaina už sandorius, kuriems jis tarpininkauja, yra griežtas apribojimas pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio a punktą. |
(195) |
Europos Sąjungos Teisingumo Teismas ne kartą yra nusprendęs, kad PKP yra konkurencijos apribojimas dėl tikslo pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį (110). Tačiau, kaip nurodyta (179)–(181) dalyse, tai, kad apribojimas laikomas griežtu apribojimu arba apribojimu dėl tikslo, nereiškia, kad jis per se yra Sutarties 101 straipsnio pažeidimas. Jei įmonės mano, kad PKP konkrečiu atveju didina veiksmingumą, jos gali remtis veiksmingumo pagrindimu pagal 101 straipsnio 3 dalį. |
(196) |
PKP gali apriboti to paties prekių ženklo ir (arba) skirtingų prekių ženklų platintojų konkurenciją įvairiais būdais:
|
(197) |
Tačiau PKP taip pat gali padėti didinti veiksmingumą, ypač jei jis yra pagrįstas tiekėjų poreikiais. Jeigu įmonės PKP taikymą argumentuoja veiksmingumu, jos turi sugebėti tai pagrįsti konkrečiais įrodymais ir įrodyti, kad atskiru atveju visos 101 straipsnio 3 dalies sąlygos yra įvykdytos (111). Toliau pateikiami keturi tokio veiksmingumo pavyzdžiai.
|
(198) |
Rekomenduojamoms perpardavimo kainoms arba maksimalioms perpardavimo kainoms Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis gali būti taikoma, kai kiekvienos iš susitarimo šalių rinkos dalis neviršija 30 % ribos ir jei tai nereiškia, kad dėl kurios nors iš šalių spaudimo ar paskatų nustatoma minimali arba fiksuota pardavimo kaina, kaip nustatyta (187) ir (188) dalyse. (199)–(201) dalyse pateikiama informacija, kaip vertinti rekomenduojamas arba maksimalias perpardavimo kainas, kai rinkos dalis viršija nustatytą ribą. |
(199) |
Su rekomenduojamomis ir maksimaliomis perpardavimo kainomis susijusi rizika konkurencijai, yra visų pirma tokia, kad jos gali būti orientyras perpardavėjams ir jų gali laikytis dauguma arba visi perpardavėjai. Antra, jomis gali būti mažinama konkurencija arba sudaromos palankesnės sąlygos slaptiems tiekėjų susitarimams. |
(200) |
Svarbus rekomenduojamos arba maksimalios kainos galimo antikonkurencinio poveikio vertinimo kriterijus yra tiekėjo padėtis rinkoje. Kuo stipresnė tiekėjo padėtis rinkoje, tuo didesnė rizika, kad rekomenduojama arba maksimali perpardavimo kaina leis perpardavėjams taikyti daugmaž vienodas kainas, nes jiems gali būti sunku nukrypti nuo, jų manymu, tokio svarbaus tiekėjo siūlomos perpardavimo kainos. |
(201) |
Kai rekomenduojamos arba maksimalios perpardavimo kainos daro reikšmingą antikonkurencinį poveikį, būtina įvertinti, ar jos atitinka Sutarties 101 straipsnio 3 dalyje numatytos išimties sąlygas. Kalbant apie maksimalias perpardavimo kainas labai svarbus veiksnys gali būti dvigubos maržos (112) vengimas. Maksimali perpardavimo kaina taip pat gali padėti užtikrinti, kad tiekėjo prekių ženklas intensyviau konkuruotų su kitais to paties platintojo platinamais prekių ženklais, įskaitant nuosavo prekių ženklo produktus. |
6.1.2. Griežti apribojimai pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio b, c, d ir e punktus
6.1.2.1.
(202) |
Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio b, c ir d punktuose pateikiamas griežtų apribojimų ir išimčių, atitinkamai taikomų įvairių rūšių platinimo sistemoms – išimtinio platinimo, pasirinktinio platinimo ir laisvo platinimo – sąrašas. Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio b punkte, c punkto i papunktyje ir d punkte nustatyti griežti apribojimai yra susiję su susitarimais, kuriais tiesiogiai ar netiesiogiai, atskirai ar kartu su kitais šalių kontroliuojamais veiksniais siekiama apriboti teritoriją, kurioje pirkėjas ar jo klientai gali parduoti sutartyje nurodytas prekes ar paslaugas, arba klientus, kuriems pirkėjas ar jo klientai gali parduoti sutartyje nurodytas prekes ar paslaugas. Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio c punkto ii ir iii papunkčiuose nustatyta, kad pasirinktinio platinimo sistemoje kryžminio tiekimo tarp pasirinktinio platinimo sistemos narių, veikiančių tuo pačiu arba skirtingais prekybos lygmenimis, apribojimai ir mažmeninės prekybos lygmeniu veikiančių pasirinktinio platinimo sistemos narių aktyvaus arba pasyvaus pardavimo galutiniams vartotojams apribojimai yra griežti apribojimai. Reglamento 4 straipsnio b, c ir d punktai taikomi neatsižvelgiant į naudojamą pardavimo kanalą, pavyzdžiui, nepriklausomai nuo to, ar vykdoma neinternetinė ar internetinė prekyba. |
(203) |
Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio e punkte nustatyta, kad vertikalusis susitarimas, kuriuo tiesiogiai ar netiesiogiai, atskirai arba kartu su kitais šalių kontroliuojamais veiksniais siekiama užkirsti kelią pirkėjui ar jo klientams veiksmingai naudotis internetu sutartyje nurodytoms prekėms ar paslaugoms parduoti tam tikrose teritorijose ar tam tikriems klientams, yra griežtas apribojimas. Vertikaliuoju susitarimu, kuriame nustatytas vienas ar daugiau pardavimo internetu arba internetinės reklamos apribojimų (113), kuriais pirkėjui de facto draudžiama naudoti internetą sutartyje nurodytoms prekėms ar paslaugoms parduoti, siekiama bent jau apriboti pasyvų pardavimą galutiniams vartotojams, norintiems pirkti internetu ir esantiems už pirkėjo fizinės prekybos zonos ribų (114). Todėl tokie susitarimai patenka į Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio e punkto taikymo sritį. Ta pati išlyga galioja ir vertikaliesiems susitarimams, kuriais tiesiogiai nedraudžiama, tačiau siekiama užkirsti kelią pirkėjui ar jo klientams veiksmingai naudotis internetu sutartyje nurodytoms prekėms ar paslaugoms parduoti tam tikrose teritorijose ar tam tikriems klientams. Pavyzdžiui, tai pasakytina apie vertikaliuosius susitarimus, kuriais siekiama gerokai sumažinti bendrą internetu parduodamų sutartyje nurodytų prekių ar paslaugų kiekį arba apriboti galutinių vartotojų galimybę pirkti sutartyje nurodytas prekes ar paslaugas internetu. Tai taip pat pasakytina apie vertikaliuosius susitarimus, kuriais siekiama uždrausti pirkėjui naudoti vieną ar kelis visus internetinės reklamos kanalus, pavyzdžiui, paieškos sistemas (115) ar kainų palyginimo paslaugas, arba neleisti pirkėjui steigti ar naudoti savo internetinės parduotuvės (116). Vertinant, ar tam tikras apribojimas yra griežtas apribojimas pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio e punktą, galima atsižvelgti į to apribojimo turinį ir kontekstą, tačiau vertinimas negali priklausyti nuo konkrečių rinkos aplinkybių arba vertikaliojo susitarimo šalių individualių ypatybių. |
(204) |
(202) dalyje nurodyti griežti apribojimai gali atsirasti dėl tiesioginių įsipareigojimų, pavyzdžiui, įsipareigojimo neparduoti tam tikriems klientams ar tam tikrose teritorijose arba įsipareigojimo perduoti šių klientų užsakymus kitiems platintojams. Jie taip pat gali atsirasti tiekėjui taikant netiesiogines priemones, kuriomis siekiama paskatinti pirkėją neparduoti tokiems klientams, pavyzdžiui:
|
(205) |
Priemonės, kuriomis gamintojui suteikiama galimybė patikrinti tiekiamų prekių paskirties vietą, pavyzdžiui, diferencijuotų etikečių, specifinių kalbų grupių arba serijos numerių naudojimas, arba grasinimas atlikti auditą ar jo atlikimas siekiant patikrinti, ar pirkėjas paiso kitų apribojimų (124), pačios savaime neriboja konkurencijos. Tačiau jos gali būti laikomos pirkėjo pardavimo griežto apribojimo dalimi, kai tiekėjas jas naudoja tiekiamų prekių paskirties vietai kontroliuoti, pavyzdžiui, kai jos taikomos kartu su viena ar keliomis (203) ir (204) dalyse nurodytomis priemonėmis. |
(206) |
Be (202)–(204) dalyse nustatytų tiesioginių ir netiesioginių įsipareigojimų, griežti apribojimai, konkrečiai susiję su pardavimu internetu, taip pat gali būti susiję su tiesioginiais arba netiesioginiais įsipareigojimais. Be tiesioginio draudimo naudoti internetą sutartyje nurodytoms prekėms ar paslaugoms parduoti, toliau pateikiami įsipareigojimų, kuriais netiesiogiai siekiama trukdyti pirkėjui veiksmingai naudotis internetu siekiant parduoti sutartyje nurodytas prekes ar paslaugas tam tikrose teritorijose ar tam tikriems klientams, kaip nustatyta Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio e punkte, pavyzdžiai:
|
(207) |
Priešingai, nei (204) dalyje nurodytų apribojimų atveju, tiekėjo pirkėjui nustatytiems reikalavimams, susijusiems su sutartyje nurodytų prekių ar paslaugų pardavimo būdu, Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis gali būti taikoma, neatsižvelgiant į platinimo sistemos rūšį. Visų pirma, tiekėjas gali nustatyti kokybės reikalavimus. Pavyzdžiui, pasirinktinio platinimo sistemos atveju tiekėjas gali nustatyti reikalavimus dėl mažiausio pirkėjo parduotuvės dydžio ir apipavidalinimo (pavyzdžiui, dėl įrangos, baldų, dizaino, apšvietimo ir grindų dangos) arba dėl produkto pateikimo (pavyzdžiui, mažiausio eksponuojamų prekių ženklo produktų skaičiaus, mažiausio atstumo tarp produktų) (130). |
(208) |
Be to, tiekėjas pirkėjui gali nustatyti reikalavimų, susijusių su tuo, kaip sutartyje nurodytos prekės ar paslaugos turi būti parduodamos internetu. Apribojimams, susijusiems su tam tikrų prekybos internetu kanalų, pavyzdžiui, elektroninių prekyviečių, naudojimu arba prekybai internetu taikomų kokybės standartų nustatymu, Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis paprastai gali būti taikoma neatsižvelgiant į platinimo sistemos rūšį, jeigu jais netiesiogiai nesiekiama užkirsti kelio pirkėjui veiksmingai naudotis internetu sutartyje nurodytoms prekėms ar paslaugoms parduoti tam tikrose teritorijose ar tam tikriems klientams. Pardavimo internetu apribojimuose tokio tikslo paprastai nėra ir pirkėjas gali laisvai valdyti savo internetinę parduotuvę (131) ir reklamuotis internete (132). Tokiais atvejais pirkėjui neužkertamas kelias veiksmingai naudotis internetu sutartyje prekėms ar paslaugoms parduoti. Toliau pateikiami su prekyba internetu susijusių reikalavimų, kuriems gali būti taikoma reglamento 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis, pavyzdžiai:
|
(209) |
Reikalavimui, kad pirkėjas už internetu parduodamus produktus mokėtų kitokią didmeninę kainą nei ne internetu parduodamų produktų kaina (dvejopa kainodara), gali būti taikoma Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis, nes taip gali būti skatinamos arba atlyginamos tinkamo lygio investicijos į internetinio ar neinternetinio pardavimo kanalus, su sąlyga, kad juo nesiekiama riboti pardavimo tam tikrose teritorijose ar klientams pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio b, c ir d punktus (134). Tačiau kai dėl didmeninės kainos skirtumo pirkėjas negali veiksmingai naudotis internetu siekdamas parduoti sutartyje nurodytas prekes ar paslaugas tam tikrose teritorijose ar tam tikriems klientams, tai yra griežtas apribojimas pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio e punktą. Tai visų pirma būtų atvejis, kai dėl didmeninės kainos skirtumo pardavimas internetu tampa nepelningas arba finansiškai netvarus (135), arba kai siekiant apriboti internetu pirkėjui tiekiamų produktų kiekį taikoma dviguba kainodara (136). Kita vertus, dvejopai kainodarai gali būti taikoma Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis, kai didmeninės kainos skirtumas yra pagrįstai susijęs su investicijų ir išlaidų, kurias pirkėjas patiria vykdydamas pardavimą kiekviename kanale, skirtumais. Be to, tiekėjas gali nustatyti kitokią didmeninę kainą produktams, kuriuos ketinama parduoti neinternetiniais ir internetiniais kanalais, kai kainų skirtumas nustatomas atsižvelgiant į investicijas arba sąnaudas, susijusias su tos rūšies platinimu. Šalys gali susitarti dėl tinkamo metodo dvigubai kainodarai įgyvendinti, įskaitant, pavyzdžiui, sąskaitų ex post balansą remiantis faktiniais pardavimo rezultatais. |
(210) |
Internetinės reklamos apribojimams Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis gali būti taikoma, jeigu jais nesiekiama užkirsti kelio pirkėjui naudotis visu reklamos kanalu. Internetinės reklamos apribojimų, kuriems gali būti taikoma išimtis, pavyzdžiai:
|
6.1.2.2.
(211) |
Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnyje skiriami aktyvaus pardavimo ir pasyvaus pardavimo apribojimai, susiję su išimtinio platinimo sistemomis. Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies l ir m punktuose pateikiamos aktyvaus ir pasyvaus pardavimo apibrėžtys. |
(212) |
Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies m punkte nustatyta, kad pardavimo klientams išimtinai priskirtoje teritorijoje arba klientų grupei atveju pardavimas klientams, į kuriuos pardavėjas aktyviai nesikreipė, yra pasyvus pardavimas. Pavyzdžiui, internetinės parduotuvės sukūrimas yra pasyvaus pardavimo forma, nes tai yra priemonė, leidžianti potencialiems klientams pasiekti pardavėją. Internetinės parduotuvės eksploatavimas gali turėti poveikį už pardavėjo fizinės prekybos zonos ribų, be kita ko, dėl to, kad kitose teritorijose esantys klientai arba klientų grupės gali pirkti internetu. Vis dėlto toks pirkimas (įskaitant produktų pristatymą) yra pasyvus pardavimas, jeigu pardavėjas aktyviai nesikreipia į konkretų klientą arba konkrečią teritoriją ar klientų grupę, kuriai priklauso klientas. Tai galioja ir tuo atveju, kai klientas pageidauja, kad pardavėjas jį informuotų automatiškai ir tokia informacija paskatina pardavimą. Be to, paieškos sistemos optimizavimo, t. y. priemonių ar metodų, skirtų internetinės parduotuvės matomumui ar reitingo nustatymui paieškos sistemos rezultatuose pagerinti, naudojimas arba programėlės siūlymas taikomųjų programų parduotuvėje iš esmės yra priemonės, leidžiančios potencialiems klientams pasiekti pardavėją, todėl tai yra pasyvaus pardavimo formos. |
(213) |
Priešingai, Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies l punkte nustatyta, kad tuo atveju, kai, vykdant pardavimą išimtinai priskirtų teritorijų ar klientų grupių klientams, internetinėje parduotuvėje suteikiama galimybė pasirinkti kalbą, kuri skiriasi nuo toje teritorijoje, kurioje įsisteigęs pardavėjas, paprastai vartojamų kalbų, tai paprastai nurodo, kad pardavėjas orientuojasi į teritoriją, kurioje ta kalba paprastai vartojama, todėl tai yra aktyvus pardavimas (137). Tačiau tai, kad internetinėje parduotuvėje siūloma pasirinkti anglų kalbą, savaime nereiškia, kad pardavėjas orientuojasi į angliškai kalbančias teritorijas, nes anglų kalba yra plačiai suprantama ir vartojama visoje Sąjungoje. Analogiškai internetinės parduotuvės su aukščiausio lygio domenu, atitinkančiu kitą teritoriją nei ta, kurioje pardavėjas yra įsisteigęs, sukūrimas yra aktyvaus pardavimo toje teritorijoje būdas, o internetinės parduotuvės su bendriniu ir su konkrečia šalimi nesusijusiu domeno vardu yra pasyvaus pardavimo būdas. |
(214) |
Pagal Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies l punktą aktyvus pardavimas – pardavimas, vykdomas kreipiantis į klientus per vizitus, laiškais, e. paštu, skambučiais ar kitomis tiesioginio susisiekimo priemonėmis. Tikslinė reklama arba pardavimo skatinimo priemonės yra aktyvaus pardavimo būdas. Visų pirma, internetinės reklamos paslaugos dažnai leidžia pardavėjui pasirinkti teritorijas, kuriose bus rodoma internetinė reklama, arba klientus, kuriems ji bus rodoma. Tai pasakytina, pavyzdžiui, apie reklamą paieškos sistemose ir kitą internetinę reklamą, pavyzdžiui, interneto svetainėse, taikomųjų programų parduotuvėse, socialiniuose tinkluose, su sąlyga, kad reklamos paslauga leidžia reklamuotojui tikslingai orientuotis į klientus pagal jų konkrečias ypatybes, įskaitant jų geografinę padėtį arba asmeninį profilį. Kita vertus, kai pardavėjas adresuoja reklamą internetu savo teritorijoje ar klientų grupėje esantiems klientams ir neįmanoma užkirsti kelio tam, kad kitose teritorijose ar klientų grupėse esantys klientai matytų tokią reklamą, tai yra pasyvaus pardavimo būdas. Tokios bendros reklamos pavyzdžiai – vietos ar nacionalinio laikraščio svetainėje esantis remiamas turinys, kurį gali pasiekti bet kuris tos svetainės lankytojas, arba kainų palyginimo paslaugos, kurių domenų vardai yra bendriniai, o ne skirti konkrečiai valstybei, naudojimas. Ir priešingai, jei tokia bendro pobūdžio reklama skelbiama kalbomis, kurios pardavėjo teritorijoje nėra plačiai vartojamos, arba svetainėse su aukščiausio lygio domenu, kuris atitinka ne pardavėjo teritoriją, tai yra aktyvaus pardavimo tose teritorijose būdas. |
(215) |
Dalyvavimas viešuosiuose pirkimuose yra pasyvaus pardavimo būdas, neatsižvelgiant į viešųjų pirkimų procedūros rūšį (pvz., atviras konkursas, ribotas konkursas ar kt.). Toks vertinimas atitinka viešųjų pirkimų teisę, kurios tikslai apima prekių ženklų platintojų vidaus konkurencijos palengvinimą. Todėl vertikalusis susitarimas, kuriuo apribojama pirkėjo galimybė dalyvauti viešuosiuose pirkimuose, yra griežtas apribojimas pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio b, c ir d punktus. Analogiškai atsiliepimas į neviešojo sektoriaus subjektų paskelbtus kvietimus teikti pasiūlymus yra pasyvaus pardavimo būdas. Tokie kvietimai teikti pasiūlymus yra neužsakytas vartotojo prašymas, skirtas keliems potencialiems pardavėjams, todėl pasiūlymo pateikimas atsakant į neviešojo sektoriaus subjekto paskelbtą kvietimus teikti pasiūlymus yra pasyvaus pardavimo būdas. |
6.1.2.3.
(216) |
Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio b, c ir d punktuose pateikiamas griežtų apribojimų ir išimčių, kurie taikomi priklausomai nuo tiekėjo valdomos platinimo sistemos rūšies – išimtinio platinimo, pasirinktinio platinimo ar laisvo platinimo - sąrašas. |
6.1.2.3.1. Kai tiekėjas taiko išimtinio platinimo sistemą
(217) |
Griežtas apribojimas, nustatytas Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio b punkte, yra susijęs su susitarimais, kuriais tiesiogiai ar netiesiogiai siekiama apriboti teritoriją, kurioje pirkėjas, kuriam priskirta išimtinė teritorija, gali vykdyti aktyvų arba pasyvų sutartyje nurodytų prekių ar paslaugų pardavimą, arba apriboti klientus, kuriems tas pirkėjas gali vykdyti aktyvų arba pasyvų sutartyje nurodytų prekių ar paslaugų pardavimą. |
(218) |
Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio b punkte nustatytos penkios išimtys, taikomos griežtiems apribojimams. |
(219) |
Pirma, pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio b punkto i papunktį tiekėjui leidžiama apriboti išimtinio platintojo vykdomą aktyvų pardavimą teritorijoje arba klientų grupei, kurios išimtinai priskirtos ne daugiau kaip penkiems pirkėjams arba rezervuotos tiekėjui. Siekdamas išsaugoti savo investicines paskatas, tiekėjas privalo apsaugoti savo išimtinius platintojus nuo visų kitų tiekėjo pirkėjų aktyvaus pardavimo, įskaitant internetinę reklamą, jų išimtinėje teritorijoje arba išimtinei klientų grupei. |
(220) |
Išimtinių platintojų investicinėms paskatoms taip pat galėtų pakenkti aktyvus pardavimas, kurį vykdo kiti tiekėjo pirkėjai. Todėl pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio b punkto i papunktį tiekėjui taip pat leidžiama reikalauti, kad kiti pirkėjai apribotų savo tiesioginių klientų aktyvaus pardavimą teritorijose arba klientų grupėms, kurias tiekėjas yra išimtinai priskyręs kitiems platintojams arba rezervavęs sau. Tačiau tiekėjas negali reikalauti, kad tokie kiti pirkėjai perkeltų aktyvaus pardavimo apribojimus klientams, esantiems tolesnėse platinimo grandinės grandyse. |
(221) |
Tiekėjas gali derinti išimtinės teritorijos ir išimtinės klientų grupės priskyrimą, pavyzdžiui, tam tikrai klientų grupei konkrečioje teritorijoje paskirdamas išimtinį tiekėją. |
(222) |
Išimtinai priskirtų teritorijų ar klientų grupių apsauga nėra absoliuti. Siekiant išvengti rinkos pasidalijimo, pasyvus pardavimas tokiose teritorijose arba tokioms klientų grupėms negali būti ribojamas. Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio b punktas taikomas tik pirkėjui nustatytiems apribojimams. Todėl tiekėjas gali pats sutikti su pardavimo (tiek internetinio, tiek neinternetinio) apribojimais išimtinėje teritorijoje arba kai kuriems ar visiems išimtinei klientų grupei priklausantiems klientams. Tačiau pasyvaus pardavimo galutiniams vartotojams apribojimai tam tikromis aplinkybėmis gali būti negaliojantys pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2018/302 6 straipsnio 2 dalį (138). |
(223) |
Antra, pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio b punkto ii papunktį tiekėjui, kuris tam tikroje teritorijoje valdo išimtinio platinimo sistemą, o kitoje teritorijoje – pasirinktinio platinimo sistemą, leidžiama apriboti išimtinių platintojų galimybę vykdyti aktyvų ar pasyvų pardavimą neįgaliotiesiems platintojams, esantiems toje teritorijoje, kurioje tiekėjas jau valdo pasirinktinio platinimo sistemą arba kurią tiekėjas rezervavo tokiai pasirinktinio platinimo sistemai taikyti. Tiekėjas taip pat gali reikalauti, kad jo išimtiniai platintojai taip pat apribotų savo klientų galimybę vykdyti aktyvų ir pasyvų pardavimą neįgaliotiesiems platintojams teritorijose, kuriose tiekėjas valdo pasirinktinio platinimo sistemą arba kurią jis tuo tikslu yra rezervavęs. Pagal šį scenarijų gebėjimu perkelti aktyvaus ir pasyvaus pardavimo apribojimus platinimo grandinėje siekiama apsaugoti uždarą pasirinktinio platinimo sistemų pobūdį. |
(224) |
Trečia, pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio b punkto iii papunktį tiekėjui leidžiama apriboti pirkėjo, kuriam tiekėjas priskyrė išimtinę teritoriją arba klientų grupę, įsisteigimo vietą (vietos sąlyga). Tai reiškia, kad tiekėjas gali reikalauti, kad pirkėjas apribotų savo platinimo vietas ir sandėlius konkrečiu adresu, vieta ar teritorija. Mobiliųjų platinimo punktų atveju susitarime gali būti nustatyta teritorija, už kurios ribų tokio punkto negalima naudoti. Tačiau tai, kad platintojas įsteigia internetinę parduotuvę ir ja naudojasi, nėra tapatu fizinės prekybos vietos atidarymui, todėl negali būti ribojama (139). |
(225) |
Ketvirta, pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio b punkto iv papunktį tiekėjui leidžiama apriboti išimtinio didmenininko aktyvų ir pasyvų pardavimus galutiniams vartotojams, taip leidžiant tiekėjui atskirti didmeninę ir mažmeninę prekybą. Pagal šią išimtį didmenininkui leidžiama parduoti tam tikriems (pavyzdžiui, keliems stambiems) galutiniams vartotojams, tačiau draudžiama parduoti visiems kitiems galutiniams vartotojams (140). |
(226) |
Penkta, pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio b punkto v papunktį tiekėjui leidžiama apriboti išimtinio platintojo galimybes vykdyti aktyvų arba pasyvų surinkimui tiekiamų sudedamųjų dalių pardavimą tiekėjo konkurentams, kurie naudotų jas tos pačios rūšies prekėms, kaip ir tiekėjo gaminamos prekės, gaminti. Sąvoka „sudedamoji dalis“ apima bet kokias tarpines prekes, o sąvoka „surinkimas“ reiškia bet kokių išteklių naudojimą prekėms gaminti. |
6.1.2.3.2. Kai tiekėjas taiko pasirinktinio platinimo sistemą
(227) |
Griežtas apribojimas, nustatytas Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio c punkte i papunktyje, yra susijęs su susitarimais, kuriais tiesiogiai ar netiesiogiai siekiama apriboti teritoriją, kurioje pasirinktinio platinimo sistemos nariai (toliau – įgaliotieji platintojai) gali aktyviai arba pasyviai parduoti sutartyje nurodytas prekes ar paslaugas, arba klientų grupę, kuriai jie gali aktyviai arba pasyviai parduoti sutartyje nurodytas prekes ar paslaugas. Tai apima aktyvaus arba pasyvaus pardavimo galutiniams vartotojams apribojimus, tiekėjo nustatytus mažmeninės prekybos lygmeniu veikiantiems įgaliotiesiems platintojams. |
(228) |
Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio c punkto i papunktyje nustatytos penkios išimtys, taikomos griežtiems apribojimams. |
(229) |
Pirmoji išimtis susijusi su įgaliotųjų platintojų gebėjimo parduoti už pasirinktinio platinimo sistemos apribojimais. Ji leidžia tiekėjui apriboti įgaliotųjų platintojų aktyvų pardavimą, įskaitant tikslinę internetinę reklamą, kitose teritorijose arba klientų grupėms, išimtinai priskirtoms kitiems platintojams arba rezervuotoms tiekėjui. Tiekėjas taip pat gali reikalauti, kad įgaliotieji platintojai nustatytų tokius leistinus aktyvaus pardavimo apribojimus savo tiesioginiams klientams. Tačiau tokių išimtinai priskirtų teritorijų ar klientų grupių apsauga nėra absoliuti, nes tiekėjas negali apriboti pasyvaus pardavimo tokiose teritorijose ar tokioms klientų grupėms. |
(230) |
Pagal antrąją išimtį tiekėjui leidžiama apriboti savo įgaliotųjų platintojų ir klientų galimybę vykdyti aktyvų ar pasyvų pardavimą neįgaliotiesiems platintojams, esantiems bet kurioje teritorijoje, kurioje tiekėjas valdo pasirinktinio platinimo sistemą. |
(231) |
Trečioji išimtis leidžia tiekėjui įgaliotiesiems platintojams nustatyti vietos sąlygą, siekiant užkirsti jiems kelią vykdyti veiklą kitose patalpose arba atidaryti naują prekybos vietą kitoje vietovėje. Tai reiškia, kad Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtis gali būti taikoma, jei platintojas sutinka apriboti savo platinimo punktus ir sandėlius konkrečiu adresu, vieta ar teritorija. Mobiliųjų platinimo punktų atveju susitarime gali būti nustatyta teritorija, už kurios ribų tokio punkto negalima naudoti. Tačiau platintojo internetinės parduotuvės įsteigimas ir jos naudojimas nėra tapatus naujos fizinės prekybos vietos atidarymui, todėl negali būti ribojamas (141). |
(232) |
Ketvirtoji išimtis leidžia tiekėjui apriboti įgaliotojo didmenininko aktyvų ir pasyvų pardavimą galutiniams vartotojams, taip leidžiant tiekėjui atskirti didmeninės ir mažmeninės prekybos lygmenis. Pagal šią išimtį didmenininkui leidžiama parduoti tam tikriems (pavyzdžiui, keliems stambiems) galutiniams vartotojams , tačiau draudžiama parduoti visiems kitiems galutiniams vartotojams (142). |
(233) |
Penktoji išimtis leidžia tiekėjui apriboti įgaliotojo platintojo galimybes vykdyti aktyvų arba pasyvų surinkimui tiekiamų sudedamųjų dalių pardavimą tiekėjo konkurentams, kurie jas naudotų tos pačios rūšies prekėms, kaip ir tiekėjo gaminamos prekės, gaminti. Sąvoka „sudedamoji dalis“ apima bet kokias tarpines prekes, o sąvoka „surinkimas“ reiškia bet kokių išteklių naudojimą prekėms gaminti. |
(234) |
Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio c punkto iii papunktyje nustatytas griežtas apribojimas yra susijęs su mažmeninės prekybos lygmeniu veikiančių pasirinktinio platinimo sistemos narių aktyvaus ar pasyvaus pardavimo galutiniams vartotojams apribojimu. Tai reiškia, kad tiekėjas negali riboti savo įgaliotųjų platintojų galimybės parduoti galutiniams vartotojams arba ar jų vardu veikiantiems pirkimo atstovams, išskyrus atvejus, kai tokie galutiniai vartotojai yra tokioje teritorijoje arba priklauso tokiai klientų grupei, kurios išimtinai priskirtos kitam platintojui arba rezervuotos tiekėjui teritorijoje, kurioje tiekėjas taiko išimtinio platinimo sistemą (žr. reglamento 4 straipsnio c punkto i papunkčio 1 dalį ir (229) dalį). Tačiau tai nepanaikina galimybės uždrausti įgaliotiesiems platintojams veikti už neleistinos įsisteigimo vietos ribų (žr. reglamento 4 straipsnio c punkto i papunkčio 3 dalį ir šių gairių (231) dalį). |
(235) |
Pasirinktinio platinimo sistemą valdantis tiekėjas gali pasirinkti savo įgaliotuosius platintojus remdamasis kokybiniais ir (arba) kiekybiniais kriterijais. Bet kokie kokybiniai kriterijai paprastai turi būti nustatomi ir internetiniams, ir neinternetiniams kanalams. Tačiau atsižvelgiant į tai, kad internetiniai ir neinternetiniai kanalai pasižymi skirtingais ypatumais, pasirinktinio platinimo sistemą taikantis tiekėjas gali nustatyti savo įgaliotiesiems platintojams pardavimo internetu kriterijus, kurie nėra tapatūs kriterijams, nustatytiems pardavimui fizinėse parduotuvėse, su sąlyga, kad pardavimui internetu nustatytais reikalavimas netiesiogiai nesiekiama užkirsti kelio pirkėjui veiksmingai naudotis internetu sutartyje nurodytoms prekėms ar paslaugoms tam tikrose teritorijose ar tam tikriems klientams parduoti. Pavyzdžiui, tiekėjas gali nustatyti reikalavimus, kad užtikrintų tam tikrus internetinės prekybos kokybės standartus, kaip antai reikalavimą sukurti ir valdyti pagalbos po pardavimo tarnybą; reikalavimą padengti klientų išlaidas, susijusias su produktų grąžinimu, arba naudoti saugias mokėjimo sistemas. Be to, tiekėjas gali nustatyti skirtingus kriterijus, susijusius su internetinės ir neinternetinės prekybos kanalų darniu vystymusi. Pavyzdžiui, tiekėjas galėtų reikalauti, kad pardavimo vietos būtų ekologiškai atsakingos arba kad būtų naudojamasi pristatymo tarnybų, kurios naudoja ekologiškus dviračius, paslaugomis. |
(236) |
Pasirinktinio platinimo ir išimtinio platinimo toje pačioje teritorijoje deriniui negali būti taikoma Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis, įskaitant atvejus, kai tiekėjas taiko išimtinį platinimą didmeniniu lygmeniu ir pasirinktinį platinimą mažmeniniu lygmeniu. Taip yra todėl, kad dėl tokio derinio įgaliotieji platintojai turėtų sutikti su griežtais apribojimais pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio b arba c punktus, pavyzdžiui, su aktyvaus pardavimo teritorijose ar klientams, kurie nebuvo išimtinai priskirti, apribojimais, aktyvaus ar pasyvaus pardavimo galutiniams vartotojams apribojimais (143) arba kryžminio tiekimo tarp įgaliotųjų platintojų apribojimais (144). Tačiau tiekėjas gali įsipareigoti tiekti tik tam tikriems įgaliotiesiems platintojams, pavyzdžiui, konkrečiose teritorijos, kurioje taikoma pasirinktinio platinimo sistema, dalyse arba įsipareigoti pats toje teritorijoje nevykdyti tiesioginio pardavimo (145). Taikant trečiąją Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio c punkto i papunkčio išimtį, tiekėjas savo įgaliotiesiems platintojams taip pat gali nustatyti vietos sąlygą. |
(237) |
Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio c punkto ii papunktyje nustatytas griežtas apribojimas susijęs su kryžminio tiekimo tarp įgaliotųjų platintojų, priklausančių pasirinktinio platinimo sistemai, apribojimu. Tai reiškia, kad tiekėjas negali užkirsti kelio savo įgaliotųjų platintojų aktyviam ar pasyviam tarpusavio pardavimui, nes jie turi turėti galimybę laisvai pirkti sutartyje nurodytus produktus iš kitų tinklo įgaliotųjų platintojų, veikiančių tuo pačiu arba kitu prekybos lygmeniu (146). Dėl šių priežasčių pasirinktinis platinimas negali būti derinamas su vertikaliaisiais apribojimais, kuriuos taikant platintojai verčiami pirkti sutartyje nurodytas prekes tik iš nustatyto šaltinio. Tai taip pat reiškia, kad pasirinktinio platinimo sistemoje tiekėjas negali riboti įgaliotųjų didmenininkų pardavimo įgaliotiesiems platintojams. |
6.1.2.3.3. Kai tiekėjas taiko laisvo platinimo sistemą
(238) |
Griežtas apribojimas, nustatytas reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio d punkte, yra susijęs su susitarimais ar suderintais veiksmais, kuriais tiesiogiai ar netiesiogiai siekiama apriboti teritoriją, kurioje pagal laisvo platinimo sistemą veikiantis pirkėjas gali aktyviai arba pasyviai parduoti sutartyje nurodytas prekes ar paslaugas, arba klientus, kuriems jis gali aktyviai arba pasyviai parduoti sutartyje nurodytas prekes ar paslaugas (147). |
(239) |
Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio d punkte nustatytos penkios išimtys, taikomos griežtiems apribojimams. |
(240) |
Pirma, pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio d punkto i papunktį tiekėjui leidžiama apriboti pirkėjo aktyvų pardavimą, įskaitant tikslinę internetinę reklamą, teritorijose arba klientų grupėms, kurios priskiriamos išimtinai kitiems pirkėjams arba rezervuotos tiekėjui. Tiekėjas taip pat gali reikalauti, kad pirkėjas nustatytų tokius leistinus aktyvaus pardavimo apribojimus pirkėjo tiesioginiams klientams. Tačiau tokių išimtinai priskirtų teritorijų ar klientų grupių apsauga nėra absoliuti, nes tiekėjas negali apriboti pasyvaus pardavimo tokiose teritorijose ar tokioms klientų grupėms. |
(241) |
Antra, pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio d punkto ii papunktį tiekėjui leidžiama apriboti pirkėją ir reikalauti, kad pirkėjas apribotų savo klientų aktyvų ar pasyvų pardavimą neįgaliotiesiems platintojams, esantiems teritorijoje, kurioje tiekėjas taiko pasirinktinio platinimo sistemą arba kurią tiekėjas rezervavo tokiai sistemai taikyti. Apribojimas gali būti taikomas aktyviam arba pasyviam pardavimui bet kuriuo prekybos lygmeniu. |
(242) |
Trečia, pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio d punkto iii papunktį tiekėjui leidžiama nustatyti pirkėjui buvimo vietos sąlygą, siekiant apriboti jo įsisteigimo vietą. Tai reiškia, kad tiekėjas gali reikalauti, kad pirkėjas apribotų savo platinimo vietas ir sandėlius konkrečiu adresu, vieta ar teritorija. Mobiliųjų platinimo punktų atveju susitarime gali būti nustatyta teritorija, už kurios ribų tokio punkto negalima naudoti. Tačiau pirkėjo internetinės parduotuvės įsteigimas ar jos naudojimas nėra tapatus naujos fizinės prekybos vietos atidarymui, todėl negali būti ribojamas (148). |
(243) |
Ketvirta, pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio d punkto iv papunktį tiekėjui leidžiama apriboti didmenininko aktyvų ir pasyvų pardavimus galutiniams vartotojams, taip leidžiant tiekėjui atskirti didmeninę ir mažmeninę prekybą. Pagal šią išimtį didmenininkui leidžiama parduoti tam tikriems (pavyzdžiui, keliems stambiems) galutiniams vartotojams, tačiau draudžiama parduoti kitiems galutiniams vartotojams (149). |
(244) |
Penkta, pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio d punkto v papunktį tiekėjui leidžiama apriboti pirkėjo galimybes vykdyti aktyvų arba pasyvų surinkimui tiekiamų sudedamųjų dalių pardavimą tiekėjo konkurentams, kurie naudotų jas tos pačios rūšies prekėms, kaip ir tiekėjo gaminamos prekės, gaminti. Sąvoka „sudedamoji dalis“ apima bet kokias tarpines prekes, o sąvoka „surinkimas“ reiškia bet kokių išteklių naudojimą prekėms gaminti. |
6.1.3. Atsarginių dalių pardavimo apribojimai
(245) |
Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio f punkte nustatytas griežtas apribojimas susijęs su susitarimais, kuriais galutiniams vartotojams, nepriklausomiems remontininkams, didmenininkams ir paslaugų teikėjams kliudoma įsigyti atsarginių dalių tiesiogiai iš šių atsarginių dalių gamintojų arba tai ribojama. Atsarginių dalių gamintojo ir pirkėjo, kuris šias dalis naudoja savo produktų surinkimui (pavyzdžiui, pirminės įrangos gamintojai), susitarimu negali būti tiesiogiai arba netiesiogiai kliudoma gamintojui parduoti tas atsargines dalis galutiniams vartotojams, nepriklausomiems remontininkams, didmenininkams arba paslaugų teikėjams arba tai riboti. Netiesioginių apribojimų visų pirma gali atsirasti, kai ribojamas atsarginių dalių gamintojo techninės informacijos ir specialios įrangos, kuri būtina, kad naudotojai, nepriklausomi remontininkai arba paslaugų teikėjai galėtų naudoti atsargines dalis. Tačiau susitarimu gali būti ribojamas atsarginių dalių tiekimas remontininkams arba paslaugų teikėjams, kuriems pirminės įrangos gamintojas pavedė vykdyti savo prekių remontą arba jų techninę priežiūrą. Tai taip pat reiškia, kad pirminės įrangos gamintojas gali reikalauti, kad jo remonto ir techninės priežiūros tinklas atsargines dalis pirktų iš jo arba iš kitų jo pasirinktinio platinimo sistemos narių, jei jis taiko tokią sistemą. |
6.2. Apribojimai, kurie neleistini pagal Reglamentą (ES) 2022/720
(246) |
Pagal Reglamento (ES) 2022/720 5 straipsnį tam tikriems vertikaliuosiuose susitarimuose numatytiems įsipareigojimams netaikoma bendroji išimtis, neatsižvelgiant į tai, ar reglamento 3 straipsnio 1 dalyje nustatytos rinkos dalies ribos viršijamos, ar ne. Visų pirma, reglamento 5 straipsnyje nustatyti įsipareigojimai, dėl kurių negalima daryti pakankamai patikimos prielaidos, kad jie atitinka Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygas. Tačiau nėra preziumuojama, kad reglamento 5 straipsnyje išvardyti įsipareigojimai patenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį arba neatitinka Sutarties 101 straipsnio 3 dalyje nustatytų sąlygų. Tai, kad bendroji išimtis šiems įsipareigojimams netaikoma, reiškia tik tai, kad jie turi būti vertinami individualiai pagal Sutarties 101 straipsnį. Be to, kitaip nei Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnyje, bendrosios išimties netaikymas pagal reglamento 5 straipsnį susijęs tik su konkrečiu įsipareigojimu, su sąlyga, kad tą įsipareigojimą galima atskirti nuo likusios vertikaliojo susitarimo dalies. Tokiu atveju likusiai vertikaliojo susitarimo daliai bendroji išimtis ir toliau taikoma. |
6.2.1. Įsipareigojimai nekonkuruoti, kurių trukmė viršija penkerius metus
(247) |
Pagal Reglamento (ES) 2022/720 5 straipsnio 1 dalies a punktą įsipareigojimams nekonkuruoti, kurių trukmė ilgesnė nei penkeri metai, bendroji išimtis netaikoma. Įsipareigojimai nekonkuruoti, apibrėžtas Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies f punkte, yra susitarimai, dėl kurių pirkėjas iš tiekėjo ar kitos tiekėjo paskirtos įmonės perka daugiau kaip 80 % (palyginti su pirkimo apimtimi per praėjusius kalendorinius metus) visų pirkėjo perkamų sutartyje nurodytų prekių ir paslaugų bei jų pakaitalų. Tai reiškia, kad pirkėjui kliudoma pirkti konkuruojančias prekes ar paslaugas arba toks pirkimas gali sudaryti mažiau nei 20 % visų jo pirkinių. Jei nėra atitinkamų duomenų apie pirkėjo pirkimus per kalendorinius metus iki vertikaliojo susitarimo sudarymo, galima remtis pirkėjo tiksliausiai apskaičiuotu bendru metiniu poreikiu. Tačiau kai tik yra galimybė, turėtų būti remiamasi faktiniais pirkimo duomenimis. |
(248) |
Įsipareigojimams nekonkuruoti bendroji išimtis negali būti taikoma, jei jų trukmė nėra nustatyta ar yra ilgesnė nei penkeri metai. Įsipareigojimams nekonkuruoti, kurie savaime pratęsiami ilgiau nei penkeriems metams, bendroji išimtis gali būti taikoma, jeigu pirkėjas gali veiksmingai iš naujo susiderėti dėl vertikaliojo susitarimo kuriame numatytas tas įsipareigojimas, arba tą susitarimą nutraukti per pagrįstą įspėjimo laikotarpį ir už pagrįstą kainą, taip leisdamas pirkėjui veiksmingai pakeisti tiekėją pasibaigus 5 metų laikotarpiui. Jeigu, pavyzdžiui, vertikaliajame susitarime numatytas įsipareigojimas 5 metus nekonkuruoti ir tiekėjas suteikia pirkėjui paskolą, tos paskolos grąžinimas neturi trukdyti pirkėjui veiksmingai nutraukti įsipareigojimo nekonkuruoti pasibaigus 5 metų laikotarpiui. Taip pat, kai tiekėjas aprūpina pirkėją įranga, kuri nėra susijusi su jų santykiais, pirkėjas turi turėti galimybę pasibaigus įsipareigojimo nekonkuruoti terminui įsigyti šią įrangą rinkos kaina. |
(249) |
Remiantis Reglamento (ES) 2022/720 5 straipsnio 2 dalimi, įsipareigojimų nekonkuruoti apribojimas iki 5 metų netaikomas, kai pirkėjas perparduoda sutartyje nurodytas prekes ar paslaugas tiekėjui priklausančiose patalpose ir žemėje ar patalpose ir žemėje, kuriuos tiekėjas nuomojasi iš trečiųjų šalių, nesusijusių su pirkėju. Tokiais atvejais įsipareigojimas nekonkuruoti gali būti taikomas ilgesnį laikotarpį, tačiau ne ilgiau už laikotarpį, kuriuo pirkėjas naudojasi pardavimo vieta. Tokios išimties priežastis yra ta, kad paprastai neprotinga tikėtis, jog tiekėjas leis be jo sutikimo parduoti konkuruojančius produktus savo nuosavose patalpose arba žemėje. Pagal analogiją tokie patys principai taikomi tais atvejais, kai pirkėjas turi mobiliąją prekybos vietą, kuri priklauso tiekėjui arba kurią tiekėjas nuomojasi iš trečiųjų šalių, nesusijusių su pirkėju. Dirbtinai sukurtos nuosavybės atveju, pavyzdžiui, platintojui perdavus žemės ir patalpų nuosavybės teises tiekėjui tik tam tikram laikotarpiui, siekiant išvengti 5 metų laikotarpio taikymo, ši išimtis negali būti taikoma. |
6.2.2. Įsipareigojimai nekonkuruoti pasibaigus terminui
(250) |
Pagal Reglamento (ES) 2022/720 5 straipsnio 1 dalies b punktą kartu su 5 straipsnio 3 dalimi pirkėjui nustatytiems įsipareigojimams nekonkuruoti pasibaigus susitarimo galiojimui bendroji išimtis netaikoma, nebent įvykdomos visos šios sąlygos:
|
(251) |
Atitinkama praktinė patirtis turi būti slapta, reikšminga ir apibrėžta, kaip nustatyta Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies j punkte, visų pirma, ji turi apimti informaciją, kuri yra esminė ir naudinga pirkėjui naudojant, parduodant ar perparduodant sutartyje nurodytas prekes ar paslaugas. |
6.2.3. Įsipareigojimai nekonkuruoti, taikomi pasirinktinio platinimo sistemos nariams
(252) |
Reglamento (ES) 2022/720 5 straipsnio 1 dalies c punktas yra susijęs su konkuruojančių prekių ar paslaugų pardavimu pagal pasirinktinio platinimo sistemą. Reglamento 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis taikoma pasirinktinio platinimo ir įsipareigojimo nekonkuruoti deriniui, kai įgaliotieji platintojai įpareigojami neperparduoti konkuruojančių prekių ženklų produktų. Tačiau, jeigu tiekėjas tiesiogiai arba netiesiogiai trukdo savo įgaliotiesiems platintojams pirkti produktus iš vieno ar kelių konkrečių konkuruojančių tiekėjų ir juos perparduoti, tokiam įsipareigojimui bendroji išimtis netaikoma. Tokis netaikymas grindžiamas siekiu išvengti situacijos, kai keletas tiekėjų, naudodamiesi tomis pačiomis pasirinktinio platinimo vietomis, trukdytų vienam ar keliems konkretiems konkurentams naudotis tomis vietomis jų produktams platinti. Tokia situacija galėtų prilygti konkuruojančio tiekėjo konkurencinių galimybių ribojimui kolektyvinio boikoto būdu. |
6.2.4. Kelių platformų mažmeniniai paritetiniai įsipareigojimai
(253) |
Ketvirtas bendrosios išimties netaikymo atvejis, nustatytas Reglamento (ES) 2022/720 5 straipsnio 1 dalies d punkte, yra susijęs su internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjų nustatytais kelių platformų mažmeniniais paritetiniais įsipareigojimais, visų pirma tiesioginiais ir netiesioginiais įsipareigojimais, dėl kurių šių paslaugų pirkėjai negali siūlyti, parduoti ar perparduoti prekių ar paslaugų galutiniams vartotojams palankesnėmis sąlygomis naudodamiesi konkuruojančiomis internetinėmis tarpininkavimo paslaugomis. Sąlygos gali būti susijusios su kainomis, atsargomis, prieinamumu ar kitomis pasiūlymo ar pardavimo sąlygomis. Mažmeninis paritetinis įsipareigojimas gali kilti iš sutarties sąlygos arba iš kitų tiesioginių ar netiesioginių priemonių, įskaitant diferencijuotų kainų nustatymą arba paskatas, kurių taikymas priklauso nuo sąlygų, kuriomis internetinių tarpininkavimo paslaugų pirkėjas siūlo prekes ar paslaugas galutiniams vartotojams naudodamasis konkuruojančiomis internetinėmis tarpininkavimo paslaugomis. Pavyzdžiui, kai internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjas siūlo geresnį pirkėjo prekių ar paslaugų matomumą paslaugų teikėjo interneto svetainėje arba taiko mažesnį komisinio atlyginimo dydį, kuris priklauso nuo to, ar pirkėjas suteikia jam lygiavertes sąlygas, palyginti su konkuruojančiais tokių paslaugų teikėjais, tai prilygsta kelių platformų mažmeniniam paritetiniam įsipareigojimui. |
(254) |
Visų kitų rūšių paritetiniams įsipareigojimams Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis gali būti taikoma. Tokie įsipareigojimai yra, pavyzdžiui:
|
(255) |
8.2.5 skirsnyje pateikiamos gairės, kaip vertinti paritetinius įsipareigojimus atskirais atvejais, kai netaikomas Reglamentas (ES) 2022/720. |
7. PANAIKINIMAS IR NEBETAIKYMAS
7.1. Teisės naudotis Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi panaikinimas
(256) |
Kaip nustatyta Reglamento (ES) 2022/720 6 straipsnio 1 dalyje, Komisija pagal Reglamento (EB) Nr. 1/2003 29 straipsnio 1 dalį gali panaikinti teisę naudotis Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi, jei nustato, kad konkrečiu atveju vertikalusis susitarimas, kuriam taikomas Reglamentas (ES) 2022/720, turi tam tikrą poveikį, kuris yra nesuderinamas su Sutarties 101 straipsniu. Be to, kaip nurodyta Reglamento (ES) 2022/720 6 straipsnio 2 dalyje, jei konkrečiu atveju vertikalusis susitarimas valstybės narės teritorijoje arba jos dalyje, kuri turi visus atskiros geografinės rinkos požymius, turi su Sutarties 101 straipsnio 3 dalimi nesuderinamą poveikį, tos valstybės narės NKI pagal Reglamento (EB) Nr. 1/2003 29 straipsnio 2 dalį taip pat gali panaikinti teisę naudotis Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi. Reglamento (EB) Nr. 1/2003 29 straipsnyje valstybių narių teismai nenurodyti, todėl jie neturi įgaliojimų panaikinti teisę naudotis Reglamento (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi (150), išskyrus atvejus, kai atitinkamas teismas yra valstybės narės paskirtoji konkurencijos institucija pagal Reglamento (EB) Nr. 1/2003 35 straipsnį. |
(257) |
Komisija ir NKI gali panaikinti teisę naudotis Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi dviem atvejais. Pirma, jos gali panaikinti teisę naudotis Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi, jeigu vertikalusis susitarimas, patenkantis į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, atitinkamai rinkai atskirai daro poveikį, nesuderinamą su Sutarties 101 straipsnio 3 dalimi. Antra, kaip nurodyta Reglamento (ES) 2022/720 20 konstatuojamojoje dalyje, jos taip pat gali panaikinti teisę naudotis Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi, jei vertikalusis susitarimas turi tokį poveikį kartu su panašiais konkuruojančių tiekėjų ar pirkėjų sudarytais susitarimais. Taip yra todėl, kad lygiagretūs panašių vertikaliųjų susitarimų tinklai gali turėti kumuliacinį antikonkurencinį poveikį, nesuderinamą su Sutarties 101 straipsnio 3 dalimi. Patekimo į atitinkamą rinką apribojimas ir konkurencijos joje apribojimas yra tokio kumuliacinio poveikio, kuriuo gali būti pateisinamas teisės naudotis Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi panaikinimas (151), pavyzdžiai. |
(258) |
Vertikaliųjų susitarimų lygiagretūs tinklai laikomi panašiais, jei juose nustatyti tokie patys apribojimai, rinkoje turintys panašų poveikį. Toks kumuliacinis poveikis gali atsirasti dėl, pavyzdžiui, mažmeninių paritetinių įsipareigojimų, pasirinktinio platinimo arba įsipareigojimų nekonkuruoti. |
(259) |
Kalbant apie mažmeninius paritetinius įsipareigojimus, susijusius su tiesioginio pardavimo kanalais (siaurieji mažmeniniai paritetiniai įsipareigojimai), Reglamento (ES) 2022/720 6 straipsnyje nustatyta, kad teisė naudotis reglamentu nustatyta išimtimi gali būti panaikinta pagal Reglamento (EB) Nr. 1/2003 29 straipsnį, visų pirma tais atvejais, kai atitinkama internetinių tarpininkavimo paslaugų teikimo rinka yra labai koncentruota, o tokių paslaugų teikėjų konkurencija ribojama dėl panašių susitarimų, kuriais internetinių tarpininkavimo paslaugų pirkėjams ribojamos galimybės siūlyti, parduoti ar perparduoti prekes ar paslaugas galutiniams vartotojams palankesnėmis sąlygomis jų tiesioginio pardavimo kanaluose, kumuliacinio poveikio. Daugiau su tuo scenarijumi susijusių gairių pateikta 8.2.5.2 skirsnyje. |
(260) |
Kalbant apie pasirinktinį platinimą, pakankamai panašių lygiagrečių tinklų gali būti, jei tam tikroje rinkoje tam tikri tiekėjai taiko tik kokybinį pasirinktinį platinimą, o kiti tiekėjai taiko kiekybinį pasirinktinį platinimą, turintį panašų poveikį rinkai. Toks kumuliacinis poveikis taip pat gali atsirasti, kai tam tikroje rinkoje lygiagretiems pasirinktinio platinimo tinklams taikomi kokybiniai kriterijai, kuriais ribojamos platintojų konkurencinės galimybės. Šiomis aplinkybėmis vertinant susitarimą reikia atsižvelgti į antikonkurencinį poveikį, priskiriamą kiekvienam atskiram susitarimų tinklui. Tam tikrais atvejais teisė naudotis Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi gali būti panaikinta tik tam tikriems kokybiniams kriterijams arba tam tikriems kiekybiniams kriterijams, kuriais, pavyzdžiui, ribojamas įgaliotųjų platintojų skaičius. |
(261) |
Atsakomybė už kumuliacinį antikonkurencinį poveikį gali būti priskirta tik toms įmonėms, kurios reikšmingai prie jo prisidėjo. Įmonių, kurių indėlis į kumuliacinį poveikį yra nereikšmingas, sudaryti susitarimai nepatenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį (152). Todėl jiems netaikomas panaikinimo mechanizmas (153). |
(262) |
Pagal Reglamento (EB) Nr. 1/2003 29 straipsnio 1 dalį Komisija savo iniciatyva arba remdamasi skundu gali panaikinti teisę naudotis Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi. Tai apima galimybę NKI prašyti Komisijos konkrečiu atveju panaikinti teisę naudotis Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi nedarant poveikio bylų skyrimo ir pagalbos teikimo Europos konkurencijos tinkle (154) taisyklių taikymui ir nedarant poveikio NKI įgaliojimui panaikinti išimties taikymą pagal Reglamento (EB) Nr. 1/2003 29 straipsnio 2 dalį. Jei konkrečiu atveju taikyti Reglamento (EB) Nr. 1/2003 29 straipsnio 1 dalį Komisijos paprašo bent trys NKI, Komisija apsvarstys tokį atvejį Europos konkurencijos tinkle. Tokiomis aplinkybėmis Komisija kuo labiau atsižvelgs į NKI, kurios paprašė Komisijos panaikinti teisę naudotis Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi, nuomonę, kad laiku padarytų išvadą, ar konkrečiu atveju tenkinamos panaikinimo sąlygos. |
(263) |
Remiantis Reglamento (EB) Nr. 1/2003 29 straipsnio 1 ir 2 dalimis galima daryti išvadą, kad Komisija turi išimtinę kompetenciją panaikinti teisę naudotis Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi visoje Sąjungoje, nes ji gali panaikinti teisę naudotis Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi vertikaliųjų susitarimų, kuriais ribojama konkurencija atitinkamoje geografinėje rinkoje, kuri yra platesnė nei vienos valstybės narės teritorija, atžvilgiu, o NKI gali panaikinti teisę naudotis reglamentu nustatyta išimtimi tik savo valstybės narės teritorijoje. |
(264) |
Todėl atskiros NKI išimties taikymo panaikinimo įgaliojimai yra susiję su atvejais, kai atitinkama rinka apima vieną valstybę narę arba regioną, esantį tik vienoje valstybėje narėje, arba jos dalį. Tokiu atveju tos valstybės narės NKI turi kompetenciją toje nacionalinėje arba regioninėje rinkoje panaikinti Reglamentu (ES) 2022/720 nustatytos išimties taikymą vertikaliajam susitarimui, kurio poveikis nesuderinamas su Sutarties 101 straipsnio 3 dalimi. Ši kompetencija sutampa, nes Reglamento (EB) Nr. 1/2003 29 straipsnio 1 dalimi Komisija taip pat įgaliojama panaikinti teisę naudotis Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi nacionalinėje arba regioninėje rinkoje, jei atitinkamas vertikalusis susitarimas gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą. |
(265) |
Kai tai susiję su keliomis atskiromis nacionalinėmis ar regioninėmis rinkomis, teisę naudotis Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi vienu metu gali panaikinti kelios kompetentingos NKI. |
(266) |
Iš Reglamento (EB) Nr. 1/2003 29 straipsnio 1 dalies formuluotės matyti, kad tais atvejais, kai Komisija panaikina teisę naudotis Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi, jai tenka pareiga įrodyti, pirma, kad atitinkamu vertikaliuoju susitarimu ribojama konkurencija pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį (155). Antra, Komisija turi įrodyti, kad susitarimo poveikis nesuderinamas su Sutarties 101 straipsnio 3 dalimi, o tai reiškia, kad susitarimas neatitinka bent vienos iš keturių Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygų (156). Pagal Reglamento (EB) Nr. 1/2003 29 straipsnio 2 dalį tie patys reikalavimai taikomi tada, kai NKI panaikina teisę naudotis Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi savo valstybės narės teritorijoje. Konkrečiai kalbant apie pareigą įrodyti, kad antrasis reikalavimas įvykdytas, 29 straipsnyje nustatytas reikalavimas, kad kompetentinga konkurencijos institucija pagrįstų, jog nėra įvykdyta bent viena iš keturių Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygų (157). |
(267) |
Jei įvykdomi Reglamento (EB) Nr. 1/2003 29 straipsnio 1 dalyje nustatyti reikalavimai, Komisija gali panaikinti teisę naudotis Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi konkrečiu atveju. Tokį panaikinimą ir jo reikalavimus, išdėstytus šiame skirsnyje, būtina skirti nuo Komisijos sprendimo, kuriuo konstatuojamas pažeidimas, išvadų pagal Reglamento (EB) Nr. 1/2003 III skyrių. Tačiau panaikinimas gali būti derinamas, pavyzdžiui, su pažeidimo konstatavimu ir taisomosios priemonės taikymu, ir net su laikinosiomis apsaugos priemonėmis (158). |
(268) |
Jei Komisija pagal Reglamento (EB) Nr. 1/2003 29 straipsnio 1 dalį panaikina teisę naudotis Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi, šis panaikinimas turi tik ex nunc poveikį, t. y. atitinkamų susitarimų, kuriems taikoma išimtis, statusas išlieka nepakitęs laikotarpiu iki atšaukimo įsigaliojimo dienos. Panaikinimo pagal Reglamento (EB) Nr. 1/2003 29 straipsnio 2 dalį atveju atitinkama NKI taip pat turi atsižvelgti į savo pareigas pagal Reglamento (EB) Nr. 1/2003 11 straipsnio 4 dalį, visų pirma pareigą pateikti Komisijai atitinkamą numatomą sprendimą. |
7.2. Reglamento (ES) 2022/720 netaikymas
(269) |
Vadovaujantis Reglamento Nr. 19/65/EEB 1a straipsniu, Reglamento (ES) 2022/720 7 straipsniu Komisija įgaliojama reglamentu paskelbti, kad Reglamentas (ES) 2022/720 netaikomas lygiagretiems panašių vertikaliųjų apribojimų tinklams, kai tokie tinklai apima daugiau nei 50 % atitinkamos rinkos. Toks reglamentas skirtas ne atskiroms įmonėms, o visoms įmonėms, kurių susitarimai atitinka pagal Reglamento (ES) 2022/720 7 straipsnį priimtame reglamente nustatytas sąlygas. Vertindama būtinybę priimti tokį reglamentą, Komisija apsvarstys, ar panaikinimas konkrečiu atveju būtų tinkamesnė priemonė. Atliekant šį vertinimą ypač svarbūs du aspektai – konkuruojančių įmonių, prisidedančių prie kumuliacinio poveikio atitinkamoje rinkoje, skaičius ir paveiktų geografinių rinkų Sąjungoje skaičius. |
(270) |
Komisija svarstys galimybę priimti reglamentą pagal Reglamento (ES) 2022/720 7 straipsnį, jei dėl panašių apribojimų, kurie apima daugiau kaip 50 % atitinkamos rinkos, gali būti reikšmingai apribota galimybė patekti į šią rinką arba konkurencija joje. Taip visų pirma gali būti, kai lygiagretūs pasirinktinio platinimo tinklai, apimantys daugiau nei 50 % rinkos, gali riboti konkurencines galimybes rinkoje dėl atrankos kriterijų, kurie nėra būtini dėl atitinkamų prekių ar paslaugų pobūdžio ar yra diskriminuojantys tam tikrų tokių prekių ar paslaugų platinimo būdų atžvilgiu. Norint apskaičiuoti 50 % rinkos aprėpties koeficientą, turi būti atsižvelgiama į kiekvieną vertikaliųjų susitarimų, kuriuose numatyta apribojimų, tinklą arba į apribojimų derinį, kuris rinkai daro panašų poveikį. Tačiau pagal Reglamento (ES) 2022/720 7 straipsnį Komisija neprivalo priimti tokio reglamento, kai viršijamas 50 % rinkos aprėpties koeficientas. |
(271) |
Pagal Reglamento (ES) 2022/720 7 straipsnį priimto reglamento poveikis yra tas, kad Reglamento (ES) 2022/720 nebegalima taikyti apribojimams ir atitinkamoms rinkoms, todėl Sutarties 101 straipsnio 1 ir 3 dalys taikomos visa apimtimi. |
(272) |
Kiekviename reglamente, priimtame pagal Reglamento (ES) 2022/720 7 straipsnį, turi būti aiškiai nustatyta taikymo sritis. Todėl Komisija pirma turi nustatyti atitinkamą (-as) produkto ir geografinę (-es) rinką (-as) ir tai, kuriam (-iems) vertikaliajam (-iesiems) apribojimui (-ams) Reglamentas (ES) 2022/720 nebebus taikomas. Pastaruoju aspektu Komisija gali moduliuoti reglamento taikymo sritį, atsižvelgdama į konkurencijos problemą, kurią ji ketina spręsti. Pavyzdžiui, nors nustatant 50 % rinkos dalį gali būti atsižvelgiama į visus įsipareigojimo pirkti iš vieno tiekėjo susitarimų lygiagrečius tinklus, Komisija vis tiek gali nustatyti, kad pagal Reglamento (ES) 2022/720 7 straipsnį priimtas reglamentas būtų taikomas tik įsipareigojimams nekonkuruoti, kurių trukmė viršija tam tikrą laikotarpį. Taigi jis gali būti netaikomas trumpesnio laikotarpio ar mažiau ribojantiems susitarimams, atsižvelgiant į tai, kad tokiais apribojimais mažiau ribojamos konkurencinės galimybės. Analogiškai, jeigu tam tikroje rinkoje įmonės taiko pasirinktinį platinimą su papildomais apribojimais, pavyzdžiui, įsipareigojimais nekonkuruoti arba reikalavimu pirkti tam tikrą kiekį, pagal Reglamento (ES) 2022/720 7 straipsnį priimtas reglamentas gali būti taikomas tik tokiems papildomiems apribojimams. Prireikus Komisija taip pat gali nustatyti rinkos dalies dydį, kuris, atsižvelgiant į konkrečią rinką, gali būti laikomas nepakankamu, kad atskira įmonė galėtų svariai prisidėti prie kumuliacinio poveikio. |
(273) |
Remiantis Reglamento Nr. 19/65/EEB 1a straipsniu, pagal Reglamento (ES) 2022/720 7 straipsnį priimtame reglamente turi būti numatytas ne trumpesnis kaip šešių mėnesių pereinamasis laikotarpis, kol jis bus pradėtas taikyti. Šis laikotarpis nustatomas, kad atitinkamos įmonės galėtų atitinkamai pritaikyti savo vertikaliuosius susitarimus. |
(274) |
Reglamentas, priimtas pagal Reglamento (ES) 2022/720 7 straipsnį, neturės poveikio išimties taikymui atitinkamiems susitarimams laikotarpiu iki jo taikymo pradžios dienos. |
8. ĮGYVENDINIMO POLITIKA ATSKIRAIS ATVEJAIS
8.1. Analizės struktūra
(275) |
Kai Reglamente (ES) 2022/720 nustatyta bendroji išimtis vertikaliajam susitarimui netaikoma, būtina įvertinti, ar konkrečiu atveju vertikalusis susitarimas patenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį ir, jei taip, ar tenkinamos Sutarties 101 straipsnio 3 dalyje nustatytos sąlygos. Jeigu vertikaliuosiuose susitarimuose nėra konkurencijos apribojimų dėl tikslo, visų pirma griežtų apribojimų pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnį, nedaroma prielaida, kad vertikaliesiems susitarimams, kurie nepatenka į Reglamento (ES) 2022/720 taikymo sritį, taikoma Sutarties 101 straipsnio 1 dalis arba jie neatitinka Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygų. Tokius susitarimus būtina įvertinti individualiai. Susitarimai, kuriais neribojama konkurencija pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį, arba kurie atitinka Sutarties 101 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas, galioja ir yra vykdytini. |
(276) |
Pagal Reglamento (EB) Nr. 1/2003 1 straipsnio 2 dalį, norėdamos pasinaudoti individualiąja išimtimi pagal Sutarties 101 straipsnio 3 dalį, įmonės neprivalo pranešti apie savo vertikaliuosius susitarimus. Kai Komisija nagrinėja atskirą atvejį, jai tenka pareiga įrodyti, kad nagrinėjamu vertikaliuoju susitarimu ribojama konkurencija pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį. Įmonės, kurios siekia pasinaudoti Sutarties 101 straipsnio 3 dalimi, turi įrodyti, kad įvykdytos ta nuostata nustatytos sąlygos. Kai įrodomas tikėtinas antikonkurencinis poveikis, įmonės gali pagrįsti veiksmingumo teiginius ir paaiškinti, kodėl konkretus platinimo susitarimas yra būtinas, kad vartotojams būtų galima suteikti naudos nepanaikinus konkurencijai. Tada Komisija nuspręs, ar susitarimas atitinka Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygas. |
(277) |
Vertinimas, ar vertikaliuoju susitarimu ribojama konkurencija, atliekamas lyginant padėtį atitinkamoje rinkoje, kurioje galioja vertikalieji apribojimai, su padėtimi, kuri vyrautų, jeigu vertikaliajame susitarime nebūtų numatyta vertikaliųjų apribojimų. Vertindama atskirus atvejus Komisija atsižvelgs ir į faktinį, ir į galimą poveikį. Kad vertikalieji susitarimai savo poveikiu ribotų konkurenciją, faktinei arba potencialiai konkurencijai jie turi daryti tokį poveikį, kad egzistuotų gana didelė tikimybė, jog atitinkamoje rinkoje bus neigiamai veikiamos kainos, gamybos apimtis, naujovių diegimas arba prekių ar paslaugų asortimentas arba kokybė. Neigiamas poveikis konkurencijai turi būti reikšmingas (159). Tikėtina, kad reikšmingas neigiamas poveikis konkurencijai atsiranda tuo atveju, kai bent viena iš susitarimo šalių turi arba įgyja tam tikrą įtaką rinkoje, o susitarimu tą įtaką rinkoje padedama sukurti, išlaikyti arba sustiprinti, arba susitarimo šalims suteikiama galimybių ja pasinaudoti. Įtaka rinkoje – tai gebėjimas gana ilgą laikotarpį išlaikyti didesnes nei konkurentų kainas arba mažesnę nei konkurentų kiekybinę produktų gamybos apimtį, produktų kokybę ir asortimentą ar žemesnį nei konkurentų naujovių diegimo lygį. Įtakos rinkoje lygis, kurio paprastai reikia, kad būtų nustatytas konkurencijos apribojimas pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį, yra žemesnis už įtakos rinkoje lygį, kuris reikalingas, kad būtų nustatytas dominavimas pagal Sutarties 102 straipsnį. |
8.1.1. Svarbūs pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį atliekamo vertinimo veiksniai
(278) |
Vertindama atskirus įmonių, kurių rinkos dalys viršija 30 % ribą, vertikaliuosius susitarimus, Komisija atliks išsamią konkurencijos analizę. Svarbiausi vertinimo, ar vertikalusis susitarimas reikšmingai riboja konkurenciją pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį, veiksniai yra šie:
|
(279) |
Taip pat gali būti atsižvelgiama į kitus svarbius veiksnius. |
(280) |
Atskirų veiksnių svarba gali skirtis priklausomai nuo konkrečių aplinkybių. Pavyzdžiui, didelė šalių rinkos dalis paprastai yra patikimas įtakos rinkoje rodiklis. Tačiau tuo atveju, kai patekimo į rinką kliūtys mažos, įtaką rinkoje gali pakankamai riboti faktinis arba galimas patekimas į rinką. Todėl neįmanoma nustatyti griežtų taisyklių, kokia svarba tenka atskiriems veiksniams. |
(281) |
Vertikalieji susitarimai gali būti įvairios struktūros ir pavidalo. Todėl svarbu išanalizuoti susitarimo pobūdį, atsižvelgiant į susitarime numatytus apribojimus, tų apribojimų trukmę ir bendro pardavimo (galutinės grandies) rinkoje, kurios atžvilgiu taikomi apribojimai, dalį. Gali prireikti vertinti ne tik susitarime tiesiogiai nustatytas sąlygas. Tai, kad egzistuoja netiesioginiai apribojimai, galima suprasti iš to, kaip šalys įgyvendina susitarimą ir su kokiomis paskatomis susiduria. |
(282) |
Iš šalių padėties rinkoje galima spręsti, kokią įtaką rinkoje, jei tokia yra, turi tiekėjas, pirkėjas arba šios abi šalys. Kuo didesnė jų rinkos dalis, tuo didesnę įtaką rinkoje jie gali turėti. Taip yra visų pirma tais atvejais, kai rinkos dalies dydis priklauso nuo sąnaudų pranašumo arba kitų konkurencinių pranašumų prieš konkurentus. Tokių konkurencinių pranašumų gali atsirasti, pavyzdžiui, dėl to, kad konkurentas rinkoje turi pradininko pranašumą (užima geriausią vietą ir pan.), turi svarbius patentus arba pažangiausias technologijas, pirmauja pagal prekių ženklus arba turi geresnį produktų portfelį. Produktų diferenciacijos mastas taip pat gali būti svarbus įtakos rinkoje buvimo rodiklis. Naudojant prekių ženklus didinama produktų diferenciacija ir mažinamas produkto pakeičiamumas, dėl to sumažėja paklausos elastingumas ir padidėja galimybė padidinti kainą. |
(283) |
Taip pat svarbi konkurentų padėtis rinkoje. Kuo stipresnė konkurentų konkurencinė padėtis ir kuo jų daugiau, tuo mažesnė rizika, kad šalys sugebės vienos pačios pasinaudoti įtaka rinkoje ir riboti konkurencines galimybes ar mažinti konkurenciją. Taip pat svarbu išnagrinėti, ar esama veiksmingų ir laiku įgyvendinamų atsakomųjų strategijų, kuriomis konkurentai greičiausiai pasinaudotų. Tačiau jei įmonių skaičius rinkoje yra gana nedidelis ir jų padėtis rinkoje (pvz., pagal dydį, sąnaudas ir mokslinių tyrimų ir plėtros potencialą) yra panaši, vertikalieji apribojimai gali padidinti slaptų susitarimų pavojų. Iš rinkos dalių svyravimo arba sparčių pokyčių paprastai galima spręsti, kad vyksta intensyvi konkurencija. |
(284) |
Iš vertikaliojo susitarimo šalių galutinės grandies klientų padėties rinkoje galima spręsti, ar vienas arba keli pirkėjai turi pirkėjo galią. Pirmasis pirkėjo galios rodiklis – kliento rinkos dalis pirkimo rinkoje. Ši rinkos dalis atspindi, kokią reikšmę galimiems tiekėjams turės kliento paklausa. Kiti rodikliai yra susiję su pirkėjo padėtimi perpardavimo rinkoje, kurioje jis vykdo veiklą, įskaitant tokius požymius, kaip antai platus jam priklausančių prekybos punktų geografinis pasiskirstymas, jo prekių ženklai, įskaitant nuosavus prekių ženklus, ir jo įvaizdis galutinių vartotojų akimis. Tam tikromis aplinkybėmis pirkėjo galia gali apsaugoti nuo žalos vartotojams, kurią kitu atveju galėtų daryti konkurenciją ribojantis vertikalusis susitarimas. Taip yra visų pirma tuo atveju, kai tvirtą padėtį užimantys klientai turi galimybių ir akstiną siekti, kad, vykstant nedideliam, bet nuolatiniam santykinių kainų augimui, į rinką patektų nauji tiekėjai. |
(285) |
Patekimo į rinką kliūtys vertinamos pagal tai, kiek tai rinkai priklausančios įmonės, nepritraukdamos naujo rinkos dalyvio, gali kelti savo kainas virš konkurencinio lygio. Paprastai galima teigti, kad patekimo į rinką kliūtys yra nedidelės, kai tikėtina, kad dėl veiksmingo naujo rinkos dalyvio pasirodymo rinkoje įsitvirtinusios įmonės po vienų ar dvejų metų negalės naudotis įtaka rinkoje ar jų įtaka rinkoje sumažės. Kliūtys patekti į rinką gali egzistuoti tiekėjų, pirkėjų arba abiem lygmenimis. Kliūtys patekti į rinką gali atsirasti dėl įvairių veiksnių, pavyzdžiui, masto ir įvairovės ekonomijos (įskaitant daugiašalių įmonių tinklo poveikį), valdžios norminių teisės aktų (ypač kai jais nustatomos išimtinės teisės), valstybės pagalbos, importo tarifų, INT, išteklių nuosavybės, kai pasiūla yra ribota (pavyzdžiui, dėl gamtinių išteklių ribotumo), esminės infrastruktūros, pradininko pranašumo ir aktyvia tam tikrą laiką vykdyta reklama pasiekto vartotojų lojalumo prekių ženklui. Klausimas, ar kurie nors iš šių veiksnių turėtų būti apibūdinami kaip kliūtys patekti į rinką, visų pirma priklauso nuo to, ar jie susiję su negrįžtamosiomis sąnaudomis. Negrįžtamosios sąnaudos – tai sąnaudos, patiriamos siekiant patekti į rinką arba veikti joje, kurios pasitraukiant iš rinkos lieka nepadengtos. Reklamos, skirtos vartotojų lojalumui pasiekti, sąnaudos paprastai yra negrįžtamosios sąnaudos, nebent rinką paliekanti įmonė galėtų savo prekių ženklą parduoti arba kaip nors kitaip jį panaudoti nepatirdama nuostolių. Kai negrįžtamosios patekimo į rinką sąnaudos yra didelės, nuo patekimo į rinką gali atgrasyti aršios rinkoje įsitvirtinusių įmonių konkurencijos grėsmė, nes potencialūs rinkos dalyviai negali pateisinti rizikos prarasti negrįžtamąsias investicijas. |
(286) |
Vertikalieji apribojimai gali taip pat būti kliūtys patekti į rinką, dėl kurių patekimas yra sunkesnis ir ribojamos (potencialių) konkurentų konkurencinės galimybės. Pavyzdžiui, dėl įsipareigojimo nekonkuruoti, kuriuo platintojai susiejami su tiekėju, gali būti labai apribotos konkurencinės galimybės, jei kurdamas savo platintojų tinklą potencialus rinkos dalyvis turės patirti negrįžtamųjų sąnaudų. |
(287) |
Gamybos ar platinimo grandinės lygis yra susijęs su tarpinių ir galutinių prekių ar paslaugų skirtingumu. Tarpinės prekės ar paslaugos parduodamos įmonėms kaip ištekliai kitoms prekėms gaminti arba paslaugoms teikti ir paprastai neatpažįstamos galutinių prekių arba paslaugų sudėtyje. Tarpinių prekių ar paslaugų pirkėjai paprastai yra gerai informuoti klientai, galintys įvertinti kokybę, todėl jie mažiau vadovaujasi prekių ženklu ir įvaizdžiu. Galutinės prekės ar paslaugos yra tiesiogiai arba netiesiogiai parduodamos galutiniams vartotojams, kuriems prekių ženklas arba įvaizdis dažnai daro didesnę įtaką. |
(288) |
Produkto pobūdis yra svarbus vertinant tiek galimą neigiamą, tiek galimą teigiamą vertikaliųjų apribojimų poveikį, visų pirma galutinių prekių ar paslaugų atžvilgiu. Vertinant galimą neigiamą poveikį svarbu nustatyti, ar atitinkamoje rinkoje parduodamos prekės ar paslaugos yra labiau vienarūšės, ar diferencijuotos (160), ar produktas yra brangus ir jam įsigyti išleidžiama didelė vartotojo biudžeto dalis, ar nebrangus, taip pat ar produktas yra perkamas vieną kartą, ar kelis kartus. |
(289) |
Reikia atidžiai įvertinti atitinkamos rinkos dinamiką. Kai kuriose dinamiškose rinkose galimas neigiamas tam tikrų vertikaliųjų apribojimų poveikis gali nekelti problemų, nes dinamiškų ir novatoriškų konkurentų skirtingų prekių ženklų prekių konkurencija veikia kaip pakankamas apribojimas. Tačiau kitais atvejais vertikalieji apribojimai dinamiškoje rinkoje įsitvirtinusiam rinkos dalyviui gali suteikti ilgalaikį konkurencinį pranašumą ir taip daryti ilgalaikį poveikį konkurencijai. Taip gali būti tuo atveju, kai vertikalusis apribojimas atima iš konkurentų galimybę pasinaudoti tinklo poveikiu arba kai rinka yra linkusi pasvirti. |
(290) |
Atliekant vertinimą taip pat gali būti svarbūs ir kiti veiksniai. Šie veiksniai visų pirma gali būti:
|
8.1.2. Svarbūs pagal Sutarties 101 straipsnio 3 dalį atliekamo vertinimo veiksniai
(291) |
Vertikalieji susitarimai, kuriais ribojama konkurencija pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį, taip pat gali turėti skatinamąjį poveikį konkurencijai – veiksmingumą, kuris gali nusverti jų antikonkurencinį poveikį. Veiksmingumo, palyginti su antikonkurenciniu poveikiu, vertinimas atliekamas pagal Sutarties 101 straipsnio 3 dalį, kurioje numatyta Sutarties 101 straipsnio 1 dalyje nustatyto draudimo išimtis. Ta išimtis gali būti taikoma, jeigu vertikalusis susitarimas atitinka šias keturias kumuliacines sąlygas:
|
(292) |
Pagal Sutarties 101 straipsnio 3 dalį vertikaliųjų susitarimų vertinimas atliekamas tam tikromis faktinėmis aplinkybėmis, kuriomis jie sudaromi (163), ir remiantis faktais, esančiais tam tikru laiku. Esminiai faktų pasikeitimai turi reikšmės vertinimui. Sutarties 101 straipsnio 3 dalyje numatyta išimties taisyklė taikoma tol, kol tenkinamos visos keturios sąlygos, ir nustoja būti taikoma, kai jos nebetenkinamos (164). Taikant Sutarties 101 straipsnio 3 dalį pagal šiuos principus, būtina atsižvelgti į susitarimo šalių investicijas, taip pat reikiamą laikotarpį ir apribojimus, kurių reikia, kad būtų atliktos ir susigrąžintos veiksmingumą skatinančios investicijos. |
(293) |
Pagal pirmąją Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygą reikalaujama įvertinti, kokią objektyvią naudą veiksmingumo požiūriu teikia vertikalusis susitarimas. Šiuo atžvilgiu vertikalieji susitarimai dažnai gali padėti siekti veiksmingumo, kaip paaiškinta 2.1 skirsnyje, tobulinant būdą, kuriuo susitarimo šalys vykdo savo papildomą veiklą. |
(294) |
Pagal Sutarties 101 straipsnio 3 dalies antrą sąlygą reikalaujama, kad vartotojai gautų sąžiningą naudos dalį. Tai reiškia, kad pagal vertikalųjį susitarimą perkamų ir (arba) parduodamų ar (per)parduodamų prekių ar paslaugų pirkėjams turi būti atlyginamas bent jau neigiamas susitarimo poveikis (165). Kitaip tariant, padidėjęs veiksmingumas turi visiškai kompensuoti tikėtiną vertikaliojo susitarimo neigiamą poveikį kainoms, gamybos apimčiai ir kitiems svarbiems veiksniams. |
(295) |
Trečia, taikydama būtinumo kriterijų, nustatytą Sutarties 101 straipsnio 3 dalyje, Komisija, visų pirma, analizuos, ar individualiais apribojimais suteikiama galimybė sutartyje nurodytų prekių arba paslaugų gamybą, pirkimą arba (per)pardavimą vykdyti veiksmingiau, nei tuo atveju, jei nebūtų atitinkamo apribojimo. Atliekant tokį vertinimą, būtina atsižvelgti į rinkos sąlygas ir aplinkybes, su kuriomis susiduria susitarimo šalys. Įmonės, siekiančios pasinaudoti Sutarties 101 straipsnio 3 dalimi, neprivalo svarstyti hipotetinių ir teorinių alternatyvų. Tačiau jos turi paaiškinti ir įrodyti, kodėl beveik realios ir kur kas mažiau ribojančios alternatyvos būtų ne tokios veiksmingos. Jeigu alternatyvos, kuri komerciniu požiūriu atrodo esanti reali ir mažiau ribojanti, taikymas lemtų reikšmingą veiksmingumo sumažėjimą, aptariamas apribojimas būtų vertinamas kaip būtinas. |
(296) |
Pagal ketvirtą Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygą reikalaujama, kad vertikaliuoju susitarimu jo šalims nebūtų suteikta galimybė panaikinti konkurencijos didelės atitinkamų prekių ar paslaugų dalies atžvilgiu. Todėl reikia atlikti likusio konkurencinio spaudimo rinkoje ir susitarimo poveikio tokiems likusiems konkurencijos šaltiniams analizę. Taikant šią sąlygą būtina atsižvelgti į Sutarties 101 straipsnio 3 dalies ir Sutarties 102 straipsnio ryšį. Remiantis nusistovėjusia teismų praktika Sutarties 101 straipsnio 3 dalies taikymas negali trukdyti taikyti Sutarties 102 straipsnio (166). Be to, kadangi tiek Sutarties 101 straipsniu, tiek jos 102 straipsni siekiama išlaikyti veiksmingą konkurenciją rinkoje, siekiant nuoseklumo 101 straipsnio 3 dalis turėtų būti aiškinama kaip draudžianti išimties taisyklės taikymą konkurenciją ribojantiems vertikaliesiems susitarimams, kuriais piktnaudžiaujama dominuojančia padėtimi (167). Vertikaliuoju susitarimu negali būti panaikinta veiksminga konkurencija pašalinant visus ar daugumą esamų faktinės ar galimos konkurencijos šaltinių. Įmonių konkurencija yra pagrindinis veiksnys, skatinantis ekonomikos veiksmingumą, įskaitant dinamišką veiksmingumą, pasireiškiantį naujovėmis. Be šios konkurencijos dominuojanti įmonė nebus pakankamai motyvuota toliau didinti veiksmingumo ir perduoti pažangos kitiems. Ribojantis susitarimas, kuriuo išsaugoma, sukuriama arba sustiprinama į monopoliją vis labiau panaši rinkos padėtis, paprastai negali būti pateisinamas veiksmingumo didinimu. |
8.2. Konkrečių vertikaliųjų apribojimų analizė
(297) |
Nors 6 skirsnyje pateikiamos vertikaliųjų apribojimų, kurie laikomi griežtais apribojimais pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnį arba neleistinais apribojimais pagal Reglamento (ES) 2022/720 5 straipsnį, vertinimo gairės, tolesnėse dalyse pateikiamos gairės dėl kitų konkrečių vertikaliųjų apribojimų. Vertikaliuosius apribojimus, kurie šiose gairėse konkrečiai neaptarti, Komisija vertins pagal tuos pačius principus, atsižvelgdama į atitinkamus veiksnius, kaip nustatyta šiame 8 skirsnyje. |
8.2.1. Įsipareigojimas pirkti iš vieno tiekėjo
(298) |
Įsipareigojimui pirkti iš vieno tiekėjo priskiriami tie susitarimai, kurių pagrindinis elementas yra aplinkybė, kad pirkėjas įpareigojamas arba skatinimas konkrečios rūšies produkto užsakymus teikti vienam tiekėjui. Tas reikalavimas nustatomas kartu su kitais reikalavimais, įtrauktais į su pirkėju suderintas sąlygas dėl nekonkuravimo ir privalomo kiekio pirkimo. Įsipareigojimas nekonkuruoti grindžiamas įsipareigojimu arba skatinimo sistema, pagal kurią pirkėjas verčiamas įsigyti daugiau kaip 80 % jam reikalingų produktų tam tikroje rinkoje tik iš vieno tiekėjo. Tai nereiškia, kad pirkėjas privalo tiesiogiai pirkti tik iš tam tikro tiekėjo, tai reiškia, kad pirkėjas de facto negali pirkti, parduoti arba surinkimui naudoti konkuruojančių prekių arba paslaugų. Privalomo kiekio nustatymas pirkėjui yra ne toks griežtas įsipareigojimas nekonkuruoti, kai dėl paskatų arba įsipareigojimų, dėl kurių susitaria tiekėjas su pirkėju, pastarasis priverstas pirkti daugiausia iš vieno tiekėjo. Privalomo kiekio nustatymas gali būti taikomas įvairiai, pavyzdžiui, kaip minimalaus pirkimo reikalavimas, atsargų laikymo reikalavimas arba nelinijinis kainų nustatymas taikant sąlyginių nuolaidų schemas arba dviejų dalių tarifus (fiksuotas mokestis kartu su vieneto kaina). Tikėtina, kad angliška sąlyga, pagal kurią reikalaujama, kad pirkėjas praneštų apie kiekvieną geresnį pasiūlymą, ir tokį pasiūlymą leidžiama priimti tik tuomet, kai tiekėjas tokio pasiūlymo pateikti negali, gali turėti tokį pat poveikį, kaip ir įsipareigojimas pirkti iš vieno tiekėjo, ypač dėl to, kad pirkėjas turi atskleisti, kas pateikia geresnį pasiūlymą. |
(299) |
Galimas įsipareigojimo pirkti iš vieno tiekėjo pavojus konkurencijai yra toks, kad į rinką bus trukdoma patekti konkuruojantiems tiekėjams ir potencialiems tiekėjams, silpninama konkurencija ir sudaromos palankios sąlygos slaptam tiekėjų susitarimui (kumuliacinio naudojimo atveju) ir tais atvejais, kai pirkėjas yra mažmenininkas, pardavimo vietose neliks skirtingų prekių ženklų platintojų konkurencijos. Visi šie trys ribojantys veiksniai turi tiesioginį poveikį skirtingų prekių ženklų platintojų konkurencijai. |
(300) |
Susitarimams pirkti iš vieno tiekėjo Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis gali būti taikoma, kai nei tiekėjo, nei pirkėjo rinkos dalys neviršija 30 %, o įsipareigojimo nekonkuruoti laikotarpis neviršija penkerių metų. Kaip nurodyta (248) dalyje, susitarimams pirkti iš vieno tiekėjo, kurie savaime pratęsiami ilgiau nei penkeriems metams, bendroji išimtis taikoma, jeigu pirkėjas gali veiksmingai iš naujo susiderėti dėl vertikaliojo susitarimo, kuriame numatytas tas įsipareigojimas, arba tą susitarimą nutraukti per pagrįstą įspėjimo laikotarpį ir už pagrįstą kainą, taip leisdamas pirkėjui veiksmingai pakeisti tiekėją pasibaigus penkerių metų laikotarpiui. Jei šios sąlygos netenkinamos, susitarimas pirkti iš vieno tiekėjo turi būti vertinamas atskirai. |
(301) |
Galimybė, kad įsipareigojimai pirkti iš vieno tiekėjo gali riboti konkurencines galimybes, pirmiausia atsiranda tada, kai, nesant tų įsipareigojimų, nemenką konkurencinį spaudimą darytų konkurentai, kurių arba dar nėra rinkoje tuo metu, kai atsiranda minėtieji įsipareigojimai, arba jie negali konkuruoti dėl visiško klientų aprūpinimo. Konkurentai gali neturėti galimybių konkuruoti dėl visos individualaus kliento paklausos, nes konkretus tiekėjas yra neišvengiamas prekybos partneris bent jau rinkos paklausos dalies atžvilgiu, pavyzdžiui, todėl, kad jo prekių ženklu pažymėtais produktais tiesiog būtina prekiauti, nes juos renkasi daugelis vartotojų, arba todėl, kad kitų tiekėjų pajėgumai yra tokie riboti, kad tik tas konkretus tiekėjas gali patenkinti paklausos dalį (168). Todėl tiekėjo padėtis rinkoje yra vienas svarbiausių veiksnių vertinant galimą įsipareigojimų pirkti iš vieno tiekėjo antikonkurencinį poveikį. |
(302) |
Jei konkurentai gali vienodomis sąlygomis konkuruoti dėl visos kiekvieno atskiro kliento paklausos, vieno tiekėjo taikomi įsipareigojimai pirkti iš vieno tiekėjo paprastai neturėtų reikšmingai riboti konkurencijos, nebent dėl įsipareigojimų pirkti iš vieno tiekėjo trukmės ir rinkos aprėpties klientams būtų sunku pasirinkti kitą tiekėją. Kuo didesnė rinkos dalis, kurioje tiekėjas parduoda taikydamas įsipareigojimą pirkti iš vieno tiekėjo, ir kuo ilgiau taikomas įsipareigojimas pirkti iš vieno tiekėjo, tuo didesnė tikimybė, kad konkurencinės galimybės bus apribotos. Kad įsipareigojimai pirkti iš vieno tiekėjo paskatins konkurencinių galimybių ribojimą labiau tikėtina tuo atveju, kai juos prisiima dominuojančios įmonės. |
(303) |
Vertinant tiekėjo įtaką rinkoje svarbi jo konkurentų padėtis rinkoje. Jeigu konkurentų pakankamai daug ir jie stiprūs, reikšmingas antikonkurencinis poveikis nėra tikėtinas. Konkurentų konkurencinių galimybių ribojimas mažai tikėtinas, kai jų padėtis rinkoje panaši ir jie gali pasiūlyti tiek pat patrauklius produktus. Tačiau tokiu atveju gali būti apribotos potencialių rinkos dalyvių konkurencinės galimybės, jei keli pagrindiniai tiekėjai atitinkamoje rinkoje sudaro susitarimus pirkti iš vieno tiekėjo su labai daug pirkėjų (situacija, kai pasireiškia kumuliacinis poveikis). Esant tokiai situacijai susitarimais, kuriuose numatytas įsipareigojimas pirkti iš vieno tiekėjo, taip pat gali būti sudarytos palankesnės sąlygos slaptiems konkuruojančių tiekėjų susitarimams. Kai tiems susitarimams individualiai taikoma Reglamente (ES) 2022/720 numatyta išimtis, panaikinti bendrosios išimties taikymą gali būti būtina tam, kad būtų galima panaikinti tokį neigiamą kumuliacinį antikonkurencinį poveikį. Jeigu įsipareigojimu susietos rinkos dalis yra mažesnė nei 5 %, paprastai nemanoma, kad ji galėtų svariai prisidėti prie tokio kumuliacinio poveikio. |
(304) |
Tais atvejais, kai didžiausio tiekėjo rinkos dalis yra mažesnė nei 30 %, o penkių didžiausių tiekėjų bendra rinkos dalis yra mažesnė nei 50 %, atskiras arba kumuliacinis antikonkurencinis poveikis mažiau tikėtinas. Tokiais atvejais, kai potencialus rinkos dalyvis negali pelningai patekti į rinką, taip greičiau gali būti dėl kitokių veiksnių, o ne dėl įsipareigojimo pirkti iš vieno tiekėjo – pvz., dėl vartotojų teikiamos pirmenybės tam tikriems produktams. |
(305) |
Siekiant nustatyti, ar konkurencinių galimybių ribojimas yra tikėtinas, būtina įvertinti kliūčių patekti į rinką mastą. Jeigu konkuruojantys tiekėjai savo produktui gali palyginti lengvai sukurti nuosavą integruotą platinimo tinklą arba rasti alternatyvių platintojų, konkurencinių galimybių ribojimo problema neturėtų kilti. |
(306) |
Atsveriamoji pirkėjo galia yra svarbi, nes pajėgūs pirkėjai taip lengvai neatsisakys pirkti konkuruojančių prekių arba paslaugų. Kalbant bendriau, kad klientai būtų įtikinti sutikti pirkti iš vieno tiekėjo, pastarajam gali tekti pirkėjams visiškai ar iš dalies kompensuoti tai, kad dėl išimtinumo nebelieka konkurencijos. Jeigu tokia kompensacija suteikiama, klientas gali turėti savų interesų prisiimti tiekėjo nustatytą įsipareigojimą pirkti iš vieno tiekėjo. Tačiau būtų neteisinga dėl to daryti išvadą, kad apskritai visi įsipareigojimai pirkti iš vieno tiekėjo yra naudingi tos rinkos klientams ir vartotojams. Ypač nepanašu, kad naudos turės visi vartotojai, jeigu dėl įsipareigojimų pirkti iš vieno tiekėjo konkuruojančioms įmonėms trukdoma patekti į rinką arba plėstis. |
(307) |
Galiausiai svarbus veiksnys yra gamybos ar platinimo grandinės lygmuo. Konkurencinių galimybių ribojimas yra mažiau tikėtinas tarpinio produkto atveju. Kai tarpinio produkto tiekėjas nėra dominuojantis, konkuruojantiems tiekėjams vis dar tenka nemaža dalis paklausos, kuri dar yra nepatenkinta. Tačiau įsipareigojimas pirkti iš vieno tiekėjo kumuliacinio poveikio aplinkybėmis gali sukelti konkurencinių galimybių ribojimo poveikį žemiau dominavimo lygio. Tol, kol įsipareigojimu susieta mažiau nei 50 % rinkos, kumuliacinis antikonkurencinis poveikis mažai tikėtinas. |
(308) |
Kai susitarimas susijęs su galutinio produkto tiekimu didmeninės prekybos lygmeniu, tikimybė, kad gali atsirasti konkurencijos problema, daugiausia priklauso nuo didmeninės prekybos rūšies ir kliūčių patekti į rinką didmeninės prekybos lygmeniu. Realaus konkurencinių galimybių ribojimo pavojaus nėra, jeigu konkuruojantys gamintojai gali patys lengvai sukurti savo didmeninės prekybos sistemą. Ar kliūtys patekti į rinką yra mažos, iš dalies priklauso nuo didmeninės prekybos sistemos, kurią tiekėjas gali veiksmingai sukurti, rūšies. Rinkoje, kurioje didmeninė prekyba gali būti vykdoma veiksmingai parduodant tik susitarime numatytą produktą (pavyzdžiui, ledus), gamintojas gali gebėti ir būti suinteresuotas prireikus sukurti savo didmeninės prekybos sistemą ir tokiu atveju nėra tikėtina, kad bus ribojamos jo konkurencinės galimybės toje rinkoje. Ir priešingai, rinkoje, kurioje veiksmingiau vykdyti visų produktų (pavyzdžiui, šaldytų maisto produktų) didmeninę prekybą, gamintojui, parduodančiam tik vieną produktą, nėra veiksminga kurti nuosavos didmeninės prekybos sistemos. Neturėdamas galimybės naudotis įsitvirtinusių didmenininkų paslaugomis, gamintojas greičiausiai bus išstumtas iš tos rinkos. Tokiu atveju gali atsirasti antikonkurencinis poveikis. Be to, kumuliacinis antikonkurencinis poveikis gali atsirasti, jeigu keletas tiekėjų įsipareigojimais susaisto daugumą esamų didmenininkų. |
(309) |
Apskritai konkurencinių galimybių ribojimas galutinių produktų atžvilgiu labiau tikėtinas mažmeninės prekybos lygmeniu, atsižvelgiant į reikšmingas kliūtis patekti į rinką, kuriomis daugumai gamintojų trukdoma kurti mažmeninės prekybos vietas, skirtas tik jų pačių produktams. Be to, būtent mažmeninės prekybos lygmeniu susitarimai, įpareigojantys pirkti iš vieno tiekėjo, gali lemti skirtingų prekių ženklų platintojų konkurencijos pardavimo vietoje sumažėjimą. Dėl šių priežasčių gali atsirasti reikšmingas antikonkurencinis poveikis galutiniams produktams mažmeninės prekybos lygmeniu, atsižvelgiant į visus kitus atitinkamus veiksnius, kai nedominuojantis tiekėjas įsipareigojimu susieja 30 % ir daugiau atitinkamos rinkos. Jeigu įmonė yra dominuojanti, net dėl nedidelės įsipareigojimu susietos rinkos dalies gali atsirasti didelis antikonkurencinis poveikis. |
(310) |
Mažmeninės prekybos lygmeniu taip pat gali atsirasti kumuliacinis konkurencinių galimybių ribojimo poveikis. Kai visų tiekėjų rinkos dalys yra mažesnės nei 30 %, kumuliacinis konkurencinių galimybių ribojimo poveikis nėra tikėtinas, jei bendra įsipareigojimu susietos rinkos dalis yra mažesnė nei 40 % (todėl šiuo atveju bendrosios išimties taikymo panaikinimas mažai tikėtinas). Šis skaičius gali būti didesnis, kai atsižvelgiama į kitus veiksnius, pvz., į konkurentų skaičių arba kliūtis patekti į rinką. Jei tam tikrų įmonių rinkos dalys viršija Reglamento (ES) 2022/720 3 straipsnyje nustatytą ribą, tačiau nė viena įmonė nėra dominuojanti, kumuliacinis konkurencinių galimybių ribojimo poveikis nėra tikėtinas, jeigu bendra įsipareigojimu susietos rinkos dalis yra mažesnė nei 30 %. |
(311) |
Kai pirkėjas veikia patalpose arba žemėje, kurios priklauso tiekėjui arba yra tiekėjo išsinuomotos iš trečiosios šalies, nesusijusios su pirkėju, galimybių taikyti veiksmingas priemones, kuriomis būtų išvengta galimo konkurencinių galimybių ribojimo poveikio dėl susitarimo pirkti iš vieno tiekėjo, nebus daug. Tokiu atveju Komisijos įsikišimas mažai tikėtinas, kol nepasiekta dominuojančio lygio. |
(312) |
Tam tikruose sektoriuose gali būti sunku vienoje vietoje prekiauti daugiau kaip vieno prekių ženklo produktais, tokiu atveju konkurencinių galimybių ribojimo problemą galima spręsti apribojant sutarčių trukmę. |
(313) |
Kai įsipareigojimas pirkti iš vieno tiekėjo turi reikšmingą ribojamąjį poveikį, būtina įvertinti, ar susitarimu užtikrinamas veiksmingumas, atitinkantis Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygas. Įsipareigojimų nekonkuruoti atveju gali būti itin svarbūs veiksmingumo klausimai, apibūdinti 16 dalies b punkte (pasinaudojimo kito tiekėjo paslaugomis problema), e ir f punktuose (sulaikymo problemos) ir i punkte (kapitalo rinkos trūkumai). |
(314) |
Kalbant apie 16 dalies b, e ir i punktuose apibūdintą veiksmingumą, tikėtina, kad privalomo kiekio nustatymas pirkėjui gali būti mažiau ribojanti alternatyva. Ir atvirkščiai, įsipareigojimas nekonkuruoti gali būti vienintelis efektyvus būdas veiksmingumui pasiekti, kaip apibūdinta 16 dalies f punkte (sulaikymo problema, susijusi su praktinės patirties perdavimu). |
(315) |
Jeigu tiekėjas vykdo su santykiais susijusias investicijas, kaip aprašyta 16 dalies e punkte, įsipareigojimas nekonkuruoti arba privalomo kiekio nustatymas investicijų nuvertėjimo laikotarpiu paprastai atitinka Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygas. Jeigu tokios su santykiais susijusios investicijos yra didelės, gali būti pateisinamas įsipareigojimas nekonkuruoti, trunkantis ilgiau nei penkerius metus. Su santykiais susijusios investicijos galėtų būti, pavyzdžiui, tiekėjo montuojama arba pritaikoma įranga, kai ši įranga po to gali būti panaudota tik tam tikram pirkėjui skirtoms sudedamosioms dalims gaminti. Bendros paskirties arba su rinka susijusios investicijos į (papildomus) pajėgumus paprastai nėra laikomos su santykiais susijusiomis investicijomis. Tačiau, kai tiekėjas sukuria naujus pajėgumus, pritaikytus konkretaus pirkėjo veiklai, pavyzdžiui, kai įmonė, gaminanti metalines skardines, sukuria naujus pajėgumus skardinėms gaminti maisto gamintojo konservavimo gamykloje arba šalia jos, šie nauji pajėgumai gali būti ekonomiškai gyvybingi tik tuomet, kai gaminama tam konkrečiam pirkėjui, todėl tokios investicijos būtų laikomos susijusiomis su santykiais. |
(316) |
Įsipareigojimai nekonkuruoti taip pat gali būti taikomi investicijų, kuriomis siekiama tvarumo tikslų, sulaikymo problemai spręsti. Pavyzdžiui, sulaikymo problema galėtų kilti tokiais atvejais, kai su padidėjusia atsinaujinančiųjų išteklių energijos (169) paklausa susiduriantis energijos tiekėjas nori investuoti į hidroelektrinę arba vėjo jėgainių parką. Tiekėjas tokią ilgalaikių investicijų riziką gali būti pasirengęs prisiimti, tik jeigu bus pakankamas skaičius pirkėjų, norinčių ilgam įsipareigoti pirkti atsinaujinančiųjų išteklių energiją. Tokie vertikalieji susitarimai su pirkėjais gali būti palankūs konkurencijai, nes ilgalaikis įsipareigojimas nekonkuruoti gali būti reikalingas tam, kad investicija apskritai būtų vykdoma arba kad ji būtų vykdoma numatytu mastu arba per numatytą laiką. Todėl tokie įsipareigojimai nekonkuruoti gali atitikti Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygas, jei tiekėjo investicijų nuvertėjimo laikotarpis yra ilgas, ilgesnis nei penkeri metai, kaip nustatyta Reglamento (ES) 2022/720 5 straipsnio 1 dalies a punkte (170). |
(317) |
Kai tiekėjas suteikia pirkėjui paskolą arba įrangą, kuri nėra susijusi su konkrečiais santykiais, paprastai mažai tikėtina, kad tai savaime bus veiksmingumas, atitinkantis Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygas, kai susitarimas turi konkurencinių galimybių ribojimo poveikį. Kapitalo rinkos trūkumų atveju produkto tiekėjas gali veiksmingiau teikti paskolą, nei bankas (žr. 16 dalies i punktą). Tačiau tokiu atveju paskola turėtų būti teikiama nustatant kuo mažiau apribojimų, o pirkėjui neturėtų būti užkirstas kelias nutraukti įsipareigojimą ir grąžinti nesumokėtos skolos sumą bet kuriuo metu ir be jokių baudų. |
(318) |
Svarbios praktinės patirties perdavimu, kaip nurodyta 16 dalies f punkte, paprastai pateisinamas įsipareigojimas nekonkuruoti per visą tiekimo susitarimo laikotarpį, pavyzdžiui, franšizės atveju. |
(319) |
Toliau pateikiamas įsipareigojimo nekonkuruoti pavyzdys
|
(320) |
Toliau pateikiamas privalomo kiekio nustatymo pavyzdys
|
8.2.2. Išimtinis tiekimas
(321) |
Išimtinis tiekimas reiškia apribojimus, kuriais tiekėjas yra įpareigojamas arba skatinamas sutartyje nurodytus produktus parduoti tik vienam arba daugiausia tik vienam pirkėjui bendrajam ar konkrečiam naudojimui. Tokie apribojimai gali būti išimtinio tiekimo įsipareigojimas, kuriuo tiekėjas įpareigojamas parduoti tik vienam pirkėjui perpardavimo ar konkretaus naudojimo tikslais. Tai taip pat gali būti, pvz., kiekio nustatymas tiekėjui, kai tiekėjas ir pirkėjas susitaria dėl paskatų, dėl kurių pirmasis iš esmės parduoda tik tam pirkėjui. Prekybos tarpinėmis prekėmis arba paslaugomis atveju išimtinis tiekimas dažnai vadinamas pramoniniu tiekimu. |
(322) |
Išimtiniam tiekimui Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta bendroji išimtis taikoma, kai nei tiekėjo, nei pirkėjo rinkos dalis neviršija 30 %, net derinant su kitais negriežtais vertikaliaisiais apribojimais, pavyzdžiui, įsipareigojimais nekonkuruoti. Likusioje šio 8.2.2 skirsnio dalyje pateikiamos atskirų atvejų, kai rinkos dalis viršija nustatytą ribinį dydį, išimtinio tiekimo susitarimų vertinimo gairės. |
(323) |
Išimtinio tiekimo atveju pagrindinis pavojus konkurencijai yra kitų pirkėjų konkurencinių galimybių ribojimas. Tai panašu į galimą išimtinio platinimo poveikį, ypač kai išimtinis platintojas tampa visos rinkos išimtiniu pirkėju (visų pirma žr. (130) dalį). Pirkėjo, esančio pradinės grandies pirkimo rinkoje, rinkos dalis yra akivaizdžiai svarbi vertinant pirkėjo gebėjimą taikyti išimtinį tiekimą, kuris neleidžia kitiems pirkėjams įsigyti reikiamų prekių. Tačiau reikšmingiausias veiksnys siekiant nustatyti, ar gali kilti konkurencijos problema, yra pirkėjo padėties svarba galutinės grandies rinkoje. Jeigu pirkėjas neturi įtakos galutinės grandies rinkoje, tuomet negalima tikėtis reikšmingo neigiamo poveikio vartotojams. Neigiamas poveikis gali būti tikėtinas, kai pirkėjo rinkos dalis viršija 30 % tiek galutinės grandies tiekimo rinkoje, tiek pradinės grandies pirkimo rinkoje. Jeigu pradinės grandies rinkoje pirkėjo rinkos dalis neviršija 30 %, reikšmingas konkurencinių galimybių ribojimo poveikis vis tiek gali pasireikšti, kai pirkėjo rinkos dalis jo galutinės grandies rinkoje viršija 30 %, o išimtinis tiekimas yra susijęs su konkrečiu sutartyje nurodytų produktų naudojimu. Kai pirkėjas dominuoja galutinės grandies rinkoje, bet koks įsipareigojimas tiekti produktus tik arba daugiausia dominuojančiam pirkėjui gali lengvai turėti reikšmingą antikonkurencinį poveikį. |
(324) |
Svarbu yra ne tik pirkėjo padėtis pradinės ir galutinės grandies rinkose, bet ir tai, kokiu mastu ir kokiu laikotarpiu yra taikomas išimtinio tiekimo įsipareigojimas. Kuo didesnė susietojo tiekimo dalis ir kuo ilgesnė išimtinio tiekimo trukmė, tuo konkurencinių galimybių ribojimo poveikis gali būti reikšmingesnis. Nedominuojančių įmonių sudaryti išimtinio tiekimo susitarimai, kurių trukmė trumpesnė nei penkeri metai, paprastai turi būti vertinami palyginant konkurenciją skatinantį ir konkurenciją ribojantį poveikį, o ilgesnės nei penkerių metų trukmės susitarimai daugumos rūšių investicijų atveju nėra būtini reikiamam veiksmingumui pasiekti arba jų veiksmingumas yra nepakankamas, kad nusvertų tokių ilgalaikių išimtinio tiekimo susitarimų daromą konkurencinių galimybių ribojimo poveikį. |
(325) |
Konkuruojančių pirkėjų padėtis pradinės grandies pirkimo rinkoje taip pat yra svarbi, nes tikėtina, kad pirkėjų konkurencinės galimybės rinkoje bus ribojamos išimtinio tiekimo susitarimais dėl antikonkurencinių priežasčių, t. y. padidės jų išlaidos, jei jie yra daug mažesni už pirkėją, kuris riboja jų galimybes. Konkuruojančių pirkėjų konkurencinių galimybių ribojimas nėra labai tikėtinas, kai šių konkurentų ir perkančiosios susitarimo šalies perkamoji galia yra panaši ir jie gali pasiūlyti panašias pardavimo galimybes. Tokiu atveju gali būti ribojamos tik naujų potencialių rinkos dalyvių konkurencinės galimybės, nes jie gali nesugebėti įsigyti reikiamų atsargų, kai daugelis didžiųjų pirkėjų sudaro išimtinio tiekimo sutartis su dauguma tiekėjų rinkoje. Toks kumuliacinis konkurencinių galimybių ribojimo poveikis gali lemti teisės naudotis Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi panaikinimą. |
(326) |
Siekiant įvertinti, ar konkurencinės galimybės yra ribojamos, svarbus veiksnys yra patekimo į rinką kliūtys tiekėjų lygiu, taip pat jų dydis. Jei konkuruojantiems pirkėjams yra veiksminga patiems tiekti prekes ir paslaugas vertikaliai integruojantis į pradinės grandies rinką, mažai tikėtina, kad konkurencinės galimybės bus ribojamos. |
(327) |
Taip pat reikėtų atsižvelgti į tiekėjų pasipriešinimo galią, nes svarbūs tiekėjai lengvai neleis vienam pirkėjui juos atskirti nuo alternatyvių pirkėjų. Todėl konkurencinių galimybių ribojimo pavojus paprastai atsiranda tuo atveju, kai yra silpni tiekėjai ir stiprūs pirkėjai. Jeigu tiekėjai stiprūs, išimtinio tiekimo įsipareigojimas gali būti vykdomas kartu su įsipareigojimu nekonkuruoti. Tokių derinių atveju taip pat būtina remtis įsipareigojimo pirkti iš vieno tiekėjo gairėmis. Su santykiais susijusių investicijų, kurias vykdo abi šalys (sulaikymo problema), atveju, išimtinio tiekimo ir įsipareigojimo nekonkuruoti derinys dažnai gali būti pateisinamas, jeigu nėra pasiektas dominavimo lygis. |
(328) |
Galiausiai, siekiant įvertinti galimą konkurencinių galimybių ribojimo poveikį svarbu atsižvelgti į gamybos ar platinimo grandinės lygmenį ir produkto pobūdį. Konkurencinių galimybių ribojimas yra mažiau tikėtinas, jeigu prekiaujama tarpiniais arba vienarūšiais produktais. Pirma, gamintojas, kurio konkurencinės galimybės ribojamos ir kuris naudoja tam tikrą išteklių, paprastai gali lanksčiau nei didmenininkas ir (arba) mažmenininkas reaguoti į vartotojų, kuriems prekių ženklai gali būti labai svarbūs, paklausą. Antra, galimo tiekimo šaltinio netekimas pirkėjams, kurių konkurencinės galimybės ribojamos, kai produktai yra vienarūšiai, yra mažiau svarbus negu tuo atveju, kai produktas yra nevienalytis, skirtingos rūšies ar kokybės. Išimtinis galutinių produktų, žymimų prekių ženklais, arba skirtingų tarpinių produktų tiekimas, kai yra kliūčių patekti į rinką, gali turėti reikšmingą antikonkurencinį poveikį, jeigu konkuruojantys pirkėjai yra gana smulkūs, palyginti su pirkėju, kuris riboja jų konkurencines galimybes, net jeigu pastarasis nėra dominuojantis galutinės grandies rinkoje. |
(329) |
Veiksmingumo galima tikėtis iškilus sulaikymo problemai ((16) dalies (e) ir (f) punktai) ir jis yra labiau tikėtinas, jeigu prekiaujama tarpiniais, o ne galutiniais produktais. Kitokio pobūdžio veiksmingumas yra mažiau tikėtinas. Nepanašu, kad išimtinis tiekimas galėtų būti pateisinamas galima masto ekonomija platinimo srityje ((16) dalies (g) punktas). |
(330) |
Sulaikymo problemos atveju ir ypač masto ekonomijos platinimo srityje atveju kiekio nustatymas tiekėjui, pavyzdžiui, reikalavimas tiekti tam tikrą minimalų prekių kiekį, galėtų būti mažiau ribojanti alternatyva. |
(331) |
Toliau pateikiamas išimtinio tiekimo pavyzdys.
|
8.2.3. Elektroninių prekyviečių naudojimo apribojimai
(332) |
Elektroninės prekyvietės sujungia prekiautojus ir potencialius klientus, kad būtų galima tiesiogiai pirkti prekes, ir paprastai yra internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjos. Interneto platformos, kurios nesiūlo tiesioginio pirkimo funkcijos, bet nukreipia klientus į kitas svetaines, kuriose galima įsigyti prekių ir paslaugų, šiose gairėse laikomos reklamos paslaugomis, o ne elektroninėmis prekyvietėmis (171). |
(333) |
Elektroninės prekyvietės tapo svarbiu tiekėjų ir mažmenininkų pardavimo kanalu, suteikiančiu jiems prieigą prie daugybės klientų, jos taip pat svarbios ir galutiniams vartotojams . Elektroninėse prekyvietėse mažmenininkai gali pradėti internetinę prekybą atlikę mažesnes pradines investicijas. Jos taip pat gali palengvinti tarpvalstybinę prekybą ir padidinti matomumą, ypač mažų ir vidutinio dydžio pardavėjų, kurie neturi savo internetinės parduotuvės arba nėra gerai žinomi galutiniams vartotojams. |
(334) |
Tiekėjai gali norėti riboti pirkėjų naudojimąsi elektroninėmis prekyvietėmis (172), pavyzdžiui, siekdami apsaugoti savo prekių ženklo įvaizdį ir pozicionavimą, užkirsti kelią padirbtų produktų pardavimui, užtikrinti tinkamas paslaugas iki pardavimo ir po jo arba užtikrinti, kad pirkėjas palaikytų tiesioginių ryšį su klientais. Tokie apribojimai gali būti įvairūs: nuo visiško draudimo naudoti elektronines prekyvietes iki tam tikrų kokybinių reikalavimų neatitinkančių elektroninių prekyviečių naudojimo apribojimų. Pavyzdžiui, tiekėjai gali uždrausti naudotis prekyvietėmis, kuriose prekės parduodamos aukcione, arba reikalauti, kad pirkėjai naudotųsi specializuotomis prekyvietėmis, siekdami užtikrinti tam tikrus kokybės standartus, susijusius su jų prekių ar paslaugų pardavimo aplinka. Nustačius tam tikrus kokybinius reikalavimus gali būti de facto uždrausta naudotis elektroninėmis prekyvietėmis, nes nė viena elektroninė prekyvietė negali atitikti reikalavimų. Tai pasakytina, pavyzdžiui, apie atvejus, kai tiekėjas reikalauja, kad nebūtų matomas elektroninės prekyvietės logotipas, arba reikalauja, kad bet kurios mažmenininko naudojamos svetainės domeno pavadinime būtų nurodytas mažmenininko įmonės pavadinimas. |
(335) |
Vertikaliesiems susitarimams, kuriais ribojamas elektroninių prekyviečių naudojimas, Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis gali būti taikoma su sąlyga, kad susitarimu tiesiogiai ar netiesiogiai nesiekiama užkirsti kelio pirkėjui veiksmingai naudotis internetu sutartyje nurodytoms prekėms ar paslaugoms parduoti tam tikrose teritorijose ar tam tikriems klientams pagal reglamento 4 straipsnio e punktą, ir jei tiekėjo ir pirkėjo rinkos dalys neviršija Reglamento 3 straipsnyje nustatytų ribų. |
(336) |
Kaip nustatyta 6.1.2 skirsnyje, pardavimo elektroninėse prekyvietėse apribojimas arba draudimas yra susijęs su būdu, kuriuo pirkėjas gali parduoti internetu, ir neriboja pardavimo konkrečioje teritorijoje arba konkrečiai klientų grupei. Tokiu apribojimu arba draudimu ribojamas naudojimasis konkrečiu pardavimo internetu kanalu, tačiau pirkėjas gali naudotis kitais pardavimo internetu kanalais (173). Visų pirma, nepaisant pardavimo elektroninėse prekyvietėse apribojimo arba draudimo, sutartyje nurodytas prekes ar paslaugas pirkėjas vis tiek gali parduoti savo internetinėje parduotuvėje ir kitais internetiniais kanalais, taip pat gali naudoti paieškos sistemų optimizavimo metodus arba reklamuoti internete, be kita ko, trečiųjų šalių platformose, kad padidintų savo internetinės parduotuvės ar kitų pardavimo kanalų matomumą. Todėl tokiam apribojimui iš principo gali būti taikoma Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis. |
(337) |
Likusioje šio 8.2.3 skirsnio dalyje pateikiama daugiau informacijos, kaip vertinti elektroninių prekyviečių naudojimo apribojimus atskirais atvejais, kai viršijamos Reglamento (ES) 2022/720 3 straipsnyje nustatytos rinkos dalies ribos. |
(338) |
Dėl elektroninių prekyviečių naudojimo apribojimų dažnai susitariama pasirinktinio platinimo sistemų atveju. 4.6.2 skirsnyje nustatyti kriterijai, pagal kuriuos pasirinktinio platinimo sistema gali nepatekti į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį (174). Tais atvejais, kai tiekėjas nesudaro susitarimo su elektronine prekyviete, jis gali nesugebėti patikrinti, ar elektroninė prekyvietė atitinka sąlygas, kurias jo įgaliotieji platintojai turi įvykdyti, kad galėtų parduoti sutartyje nurodytas prekes ar paslaugas. Tokiu atveju elektroninių prekyviečių naudojimo apribojimas arba draudimas gali būti tinkamas ir neviršyti to, kas būtina siekiant išsaugoti sutartyje nurodytų prekių ar paslaugų kokybę ir užtikrinti tinkamą jų naudojimą. Tačiau tais atvejais, kai tiekėjas paskiria elektroninės prekyvietės valdytoją kaip savo pasirinktinio platinimo sistemos narį arba apriboja kai kurių, bet ne visų, įgaliotųjų platintojų naudojimąsi elektroninėmis prekyvietėmis, arba apriboja naudojimąsi elektronine prekyviete, bet pats naudojasi ta elektronine prekyviete sutartyje nurodytoms prekėms ar paslaugoms parduoti, tokių elektroninių prekyviečių naudojimo apribojimai greičiausiai neatitinka tinkamumo ir proporcingumo sąlygų (175). |
(339) |
Kai pasirinktinis platinimas patenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, vertikalusis susitarimas ir bet kokie elektroninių prekyviečių naudojimo apribojimai turi būti vertinami pagal Sutarties 101 straipsnį. |
(340) |
Pagrindinė rizika konkurencijai, kylanti dėl elektroninių prekyviečių naudojimo apribojimų, yra to paties prekių ženklo prekių konkurencijos sumažėjimas platinimo lygmeniu. Pavyzdžiui, tam tikri įgaliotieji platintojai, pvz., maži ar vidutiniai pirkėjai, gali naudotis elektroninėmis prekyvietėmis, kad pritrauktų klientus. Elektroninių prekyviečių naudojimo apribojimai gali atimti iš tų pirkėjų potencialiai svarbų pardavimo kanalą ir sumažinti konkurencinį spaudimą, kurį jie daro kitiems įgaliotiesiems platintojams. |
(341) |
Siekiant įvertinti galimą elektroninių prekyviečių naudojimo apribojimų antikonkurencinį poveikį, pirmiausia reikia įvertinti skirtingų prekių ženklų prekių konkurencijos laipsnį, nes mažai tikėtina, kad to paties prekių ženklo prekių konkurencijos sumažėjimas darys neigiamą poveikį vartotojams, jei skirtingų prekių ženklų prekių konkurencija tiekėjų ir platintojų lygmenimis yra stipri (176). Šiuo tikslu reikėtų atsižvelgti į tiekėjo ir jo konkurentų padėtį rinkoje. Antra, būtina atsižvelgti į elektroninių prekyviečių naudojimo apribojimų rūšį ir apimtį. Pavyzdžiui, draudimas bet kokius pardavimus vykdyti per elektronines prekyvietes yra labiau ribojantis nei naudojimosi tam tikromis elektroninėmis prekyvietėmis apribojimas arba reikalavimas naudotis tik tomis elektroninėmis prekyvietėmis, kurios atitinka tam tikrus kokybinius kriterijus. Trečia, reikėtų atsižvelgti į santykinę ribojamų elektroninių prekyviečių, kaip pardavimo kanalo, svarbą atitinkamose produkto ir geografinėse rinkose. Galiausiai reikėtų atsižvelgti į bet kokių kitų tiekėjo nustatytų internetinės prekybos ar reklamos apribojimų kumuliacinį poveikį. |
(342) |
Kaip nurodyta (334) dalyje, elektroninių prekyviečių naudojimo apribojimai gali lemti veiksmingumą, visų pirma susijusį su prekių ženklo apsaugos užtikrinimu, tam tikro lygio paslaugų kokybe, arba padirbinėjimo galimybių mažinimu. Tiek, kiek apribojimai patenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, atliekant vertinimą turi būti išnagrinėta, ar tokį veiksmingumą galima būtų pasiekti mažiau ribojančiomis priemonėmis, laikantis Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygų. Tai galėtų būti, pavyzdžiui, atvejis, kai elektroninė prekyvietė leidžia mažmenininkams sukurti nuosavo prekių ženklo parduotuvę prekyvietėje ir taip geriau kontroliuoti savo prekių ar paslaugų pardavimo būdą. Nepanašu, kad koks nors tiekėjo nurodytas su kokybe susijęs pagrindimas atitiktų Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygas šiais atvejais:
|
8.2.4. Kainų palyginimo paslaugų naudojimo apribojimai
(343) |
Kainų palyginimo paslaugos (177), pavyzdžiui, kainų palyginimo svetainės arba programėlės, suteikia pardavėjams galimybę padidinti savo matomumą ir padidinti internetinės svetainės lankomumą ir potencialiems klientams surasti mažmenininkus, palyginti skirtingus produktus ir to paties produkto pasiūlymus. Kainų palyginimo paslaugos didina kainų skaidrumą ir gali padėti sustiprinti to paties prekių ženklo ir skirtingų prekių ženklų produktų kainų konkurenciją mažmeninės prekybos lygmeniu. |
(344) |
Kitaip nei elektroninės prekyvietės, kainų palyginimo paslaugos paprastai nesiūlo pardavimo ir pirkimo funkcijų, o nukreipia klientus į mažmenininko internetines parduotuves, sudarant galimybę tiesioginį kliento ir mažmenininko sandorį inicijuoti ne per kainų palyginimo paslaugą. Todėl kainų palyginimo paslaugos yra ne atskiras ės prekybos kanalas, o veikiau internetinės reklamos kanalas. |
(345) |
Tiekėjai gali pageidauti apriboti kainų palyginimo paslaugų naudojimą (178), pavyzdžiui, siekdami apsaugoti savo prekių ženklo įvaizdį, nes kainų palyginimo paslaugos paprastai daugiausia dėmesio skiria kainai ir jos gali neleisti mažmenininkams išsiskirti kitomis savybėmis, pavyzdžiui, sutartyje nurodytų prekių ar paslaugų asortimentu ar kokybe. Kitos priežastys, dėl kurių gali būti siekiama riboti kainų palyginimo paslaugų naudojimą, gali būti siekis sumažinti padirbinėjimo galimybes arba apsaugoti tiekėjo verslo modelį, pavyzdžiui, kai toks modelis grindžiamas specializacija arba kokybe, o ne kaina. |
(346) |
Kainų palyginimo paslaugos naudojimo apribojimai gali būti įvairūs – nuo tiesioginio ar netiesioginio draudimo iki apribojimų, grindžiamų kokybės reikalavimais arba reikalavimais į kainų palyginimo paslaugoje skelbiamus pasiūlymus įtraukti konkretų turinį. Pavyzdžiui, informacijos apie kainas teikimo kainų palyginimo paslaugų teikėjams apribojimas, reikalavimas gauti tiekėjo leidimą prieš naudojant kainų palyginimo paslaugas arba tiekėjo prekių ženklo naudojimo teikiant kainų palyginimo paslaugas apribojimas gali reikšti draudimą naudotis kainų palyginimo paslaugomis. |
(347) |
Kainų palyginimo paslaugų naudojimo apribojimai gali padidinti vartotojų paieškos išlaidas ir taip sumažinti mažmeninių kainų konkurenciją. Jos taip pat gali apriboti pirkėjo galimybes pasiekti potencialius klientus, juos informuoti apie savo pasiūlymą ir nukreipti juos į savo internetinę parduotuvę. Kaip nustatyta (203) dalyje, draudimas naudotis kainų palyginimo paslaugomis užkerta kelią pirkėjui naudotis visu internetinės reklamos kanalu, o tai yra griežtas apribojimas pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio e punktą. Draudimas naudotis kainų palyginimo paslaugomis trukdo pirkėjui parduoti klientams, kurie yra ne jo veiklos teritorijoje ir kurie nori pirkti internetu. Todėl tai galėtų lemti rinkos padalijimą ir sumažinti to paties prekių ženklo platintojų konkurenciją. |
(348) |
Ir atvirkščiai, kai vertikaliuoju susitarimu užkertamas kelias naudotis kainų palyginimo paslaugomis, skirtomis klientams, esantiems teritorijoje arba priklausantiems klientų grupei, kurios išimtinai priskirtos kitiems pirkėjams arba skirtos tik tiekėjui, jam gali būti taikoma Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis pagal reglamento 4 straipsnio b punkto i papunktyje, c punkto i papunkčio 1 dalyje ir d punkto i papunktyje nustatytas išimtis, susijusias su išimtiniu platinimu. Pavyzdžiui, gali būti laikoma, kad kainų palyginimo paslauga yra skirta išimtinei teritorijai, kurioje teikiant paslaugą vartojama toje teritorijoje, o ne pirkėjo teritorijoje paprastai vartojama kalba, arba kai teikiant paslaugą naudojamas su išimtine teritorija susijęs aukščiausio lygio domeno vardas. |
(349) |
Vertikaliesiems susitarimams, kuriais ribojamas kainų palyginimo paslaugų naudojimas, tačiau kurie tiesiogiai ar netiesiogiai netrukdo naudotis visomis kainų palyginimo paslaugomis, pavyzdžiui, reikalavimui, kad kainų palyginimo paslauga atitiktų tam tikrus kokybės standartus, gali būti taikoma Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis. |
(350) |
Toliau pateikiamos gairės, kaip vertinti vertikaliuosius susitarimus, kuriais ribojamas naudojimasis kainų palyginimo paslaugomis, kuriems netaikoma Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis, pavyzdžiui, dėl to, kad viršijamos reglamento 3 straipsnyje nustatytos rinkos dalies ribos. |
(351) |
Kainų palyginimo paslaugų naudojimo apribojimai dažnai nustatomi pasirinktinio platinimo sistemų atveju. 4.6.2 skirsnyje nustatyti kriterijai, pagal kuriuos pasirinktinio platinimo sistema nepatenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Todėl tais atvejais, kai pasirinktinio platinimo susitarime nustatyti kainų palyginimo paslaugų naudojimo apribojimai, pirmiausia būtina įvertinti, ar apribojimai yra tinkama ir proporcinga priemonė siekiant išsaugoti sutartyje nurodytų prekių ar paslaugų kokybę arba užtikrinti tinkamą jų naudojimą. Šiuo atžvilgiu reikėtų pažymėti, kad kainų palyginimo paslaugos potencialius klientus nukreipia į įgaliotojo platintojo internetinę parduotuvę pardavimo sandoriui sudaryti ir kad tiekėjas paprastai gali kontroliuoti įgaliotojo platintojo internetinę parduotuvę taikydamas atrankos kriterijus ir pasirinktinio platinimo susitarime nustatydamas tam tikrus reikalavimus. |
(352) |
Kai kainų palyginimo paslaugų naudojimo apribojimai nustatyti pasirinktinio platinimo susitarime, kuris patenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, arba kitų rūšių platinimo susitarimuose, būtina įvertinti, ar apribojimas turi reikšmingą konkurenciją ribojantį poveikį pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį. Kainų palyginimo paslaugų, kurioms netaikoma Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje nustatyta išimtis, naudojimo apribojimai gali visų pirma mažinti kainų konkurenciją arba dalyti rinkas, galiausiai darydami poveikį skirtingų prekių ženklų ir to paties prekių ženklo platintojų konkurencijai. Pavyzdžiui, tokie apribojimai gali sumažinti kainų konkurenciją apribodami pirkėjo galimybę informuoti potencialius klientus apie mažesnes kainas. To paties prekių ženklo platintojų konkurencijai gali būti daromas ypač didelis poveikis, kai tiekėjas nustato apribojimus tik kai kuriems savo platintojams arba kai pats tiekėjas naudojasi kainų palyginimo paslaugomis, kurioms taikomi apribojimai. Jei pirkėjams būtų apribota galimybė remtis potencialiai svarbiu internetinės reklamos kanalu, jie gali daryti tik nedidelį konkurencinį spaudimą tiekėjui ar kitiems platintojams, kuriems šis apribojimas netaikomas. |
(353) |
Svarbūs pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį atliekamo vertinimo veiksniai yra:
|
(354) |
Reikėtų atsižvelgti į bendrą ribojamąjį poveikį, kurį daro paslaugų teikėjo nustatytas kainų palyginimo paslaugų naudojimo apribojimas ir bet kokie kiti internetinės reklamos apribojimai. |
(355) |
Kaip nurodyta (345) dalyje, kainų palyginimo paslaugų naudojimo apribojimai gali lemti veiksmingumą, visų pirma susijusį su prekių ženklo apsaugos ar tam tikro lygio paslaugų kokybės užtikrinimu, arba su padirbinėjimo galimybių mažinimu. Laikantis Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygų, būtina įvertinti, ar toks veiksmingumas galėtų būti pasiektas mažiau ribojančiomis priemonėmis. Taip gali būti, kai, pavyzdžiui, naudojimasis kainų palyginimo paslaugomis priklauso nuo to, ar kartu su paslauga taip pat pateikiami palyginimai ar apžvalgos, susiję su atitinkamų prekių ar paslaugų kokybe, atitinkamo lygio klientų aptarnavimu ar kitomis pirkėjo pasiūlymų ypatybėmis. Vertinant su kokybe susijusius pagrindimus pagal Sutarties 101 straipsnio 3 dalį taip pat reikėtų atsižvelgti į tai, kad pardavimas vykdomas ne kainų palyginimo paslaugą teikiančioje interneto svetainėje, o pirkėjo internetinėje parduotuvėje. |
8.2.5. Paritetiniai įsipareigojimai
(356) |
Paritetiniais įsipareigojimais, kurie kartais vadinami nuostatomis dėl didžiausio palankumo statuso suteikimo arba kelių platformų paritetiniais susitarimais, reikalaujama, kad pardavėjas prekes ar paslaugas kitai šaliai siūlytų ne mažiau palankiomis sąlygomis nei prekes arba paslaugas, kurias pardavėjas siūlo tam tikroms kitoms šalims arba tam tikrais kitais kanalais. Sąlygos gali būti susijusios su kainomis, atsargomis, prieinamumu ar kitomis pasiūlymo ar pardavimo sąlygomis. Paritetinis įsipareigojimas gali būti įtvirtintas sutartyje arba gali būti taikomas kitomis tiesioginėmis ar netiesioginėmis priemonėmis, pavyzdžiui, taikant diferencijuotą kainodarą arba kitas paskatas, kurių taikymas priklauso nuo sąlygų, kuriomis pardavėjas siūlo savo prekes ar paslaugas kitoms šalims arba tam tikrais kanalais. |
(357) |
Mažmeniniai paritetiniai įsipareigojimai susiję su sąlygomis, kuriomis prekės ar paslaugos siūlomos galutiniams vartotojams. Šiuos įsipareigojimus dažnai nustato internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjai (pavyzdžiui, elektroninės prekyvietės arba kainų palyginimo paslaugos) savo tarpininkavimo paslaugų pirkėjams (pavyzdžiui, įmonėms, parduodančioms per tarpininkavimo platformą). |
(358) |
Mažmeniniai paritetiniai įsipareigojimai susiję su įvairiais kitais pardavimo ar reklamos kanalais. Pavyzdžiui, kelių platformų mažmeniniai paritetiniai įsipareigojimai susiję su sąlygomis, siūlomomis naudojantis konkuruojančiomis internetinėmis tarpininkavimo paslaugomis (konkuruojančiomis platformomis). Siaurieji mažmeniniai paritetiniai įsipareigojimai yra susiję su sąlygomis, siūlomomis prekių ar paslaugų pardavėjų tiesioginio pardavimo kanaluose. Kai kurie mažmeniniai paritetiniai įsipareigojimai susiję su sąlygomis, siūlomomis visuose kituose pardavimo kanaluose (kartais jie vadinami plačiaisiais mažmeniniais paritetiniais įsipareigojimais). |
(359) |
Išskyrus kelių platformų mažmeninius paritetinius įsipareigojimus, nustatytus Reglamento (ES) 2022/720 5 straipsnio 1 dalies d punkte, visų rūšių paritetiniam įsipareigojimui vertikaliuosiuose susitarimuose gali būti taikoma Reglamento 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis. Toliau pateikiama informacija, kaip vertinti Reglamento (ES) 2022/720 5 straipsnio 1 dalies d punkte nurodytus kelių platformų mažmeninius paritetinius įsipareigojimus ir kitų rūšių paritetinius įsipareigojimus tais atvejais, kai bendroji išimtis netaikoma. |
8.2.5.1.
(360) |
Labiau tikėtina, kad mažmeniniai paritetiniai įsipareigojimai, dėl kurių internetinių tarpininkavimo paslaugų pirkėjas negali siūlyti, parduoti ar perparduoti prekių ar paslaugų galutiniams vartotojams palankesnėmis sąlygomis naudodamasis konkuruojančiomis internetinėmis tarpininkavimo paslaugomis, kaip nustatyta Reglamento (ES) 2022/720 5 straipsnio 1 dalies d punkte, turės antikonkurencinį poveikį, palyginti su kitų rūšių paritetiniais įsipareigojimais. Tokio pobūdžio mažmeninis paritetinis įsipareigojimas gali riboti konkurenciją šiais būdais:
|
(361) |
Vertinant tokio tipo paritetinį įsipareigojimą, reikėtų atsižvelgti į šiuos veiksnius:
|
(362) |
Ribojamasis kelių platformų mažmeninių paritetinių įsipareigojimų poveikis paprastai yra didžiausias, kai juos taikys vienas ar keli pagrindiniai internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjai. Jei tokie paslaugų teikėjai taiko panašų verslo modelį, tikėtina, kad paritetiniai įsipareigojimai sumažins šio modelio sutrikdymo galimybes. Be to, šie įsipareigojimai gali leisti rinkos lyderiui išlaikyti savo pozicijas mažesnių paslaugų teikėjų atžvilgiu. |
(363) |
Svarbūs veiksniai yra atitinkamų internetinių tarpininkavimo paslaugų pirkėjų, kuriems taikomi mažmeniniai paritetiniai įsipareigojimai, dalis ir šių pirkėjų naudojimasis platformomis, nes iš jų galima matyti, kad paslaugų teikėjo paritetiniai įsipareigojimai riboja konkurenciją dėl paklausos dalies, kuri viršija paslaugų teikėjo rinkos dalį. Pavyzdžiui, internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjui gali priklausyti 20 % visų sandorių, sudarytų naudojantis tokiomis paslaugomis, tačiau pirkėjams, kuriems jis nustato kelių platformų mažmeninius paritetinius įsipareigojimus, gali tekti daugiau nei 50 % visų platformose sudaromų sandorių, nes jie naudojasi keliomis platformomis. Tokiu atveju paslaugų teikėjo paritetiniai įsipareigojimai gali riboti konkurenciją daugiau nei pusės visos atitinkamos paklausos atžvilgiu. |
(364) |
Internetinių tarpininkavimo paslaugų pirkėjai dažnai naudojasi keliomis platformomis, kad pasiektų klientus, kurie naudojasi tik viena platforma ir nekeičia platformų. Pirkėjai skatinami naudotis keliomis platformomis pasitelkiant verslo modelius, pagal kuriuos pirkėjas turi mokėti už naudojimąsi internetine tarpininkavimo paslauga tik tada, kai naudojantis ta paslauga sudaromas sandoris. Kaip paaiškinta (363) dalyje, internetinių tarpininkavimo paslaugų pirkėjų naudojimasis daugeliu platformų gali padidinti bendrą tokių paslaugų paklausos dalį, kuriai turi įtakos paslaugos teikėjas paritetiniai įsipareigojimai. Jei galutiniai vartotojai pasirenka vieną platformą, tai gali reikšti, kad kiekvienas internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjas kontroliuoja prieigą prie atskiros galutinių vartotojų grupės. Dėl to gali padidėti paslaugų teikėjo derybinė galia ir jo gebėjimas nustatyti mažmeninius paritetinius įsipareigojimus. |
(365) |
Internetinių tarpininkavimo paslaugų teikimo rinkoms dažnai būdingos didelės kliūtis patekti į rinką ir plėstis, kurios gali sustiprinti neigiamą mažmeninių paritetinių įsipareigojimų poveikį. Šioms rinkoms dažnai būdingas teigiamas netiesioginis tinklo poveikis: naujiems arba mažesniems tokių paslaugų teikėjams gali būti sunku pritraukti pirkėjų, nes jų platformos suteikia prieigą prie nepakankamo galutinių vartotojų skaičiaus. Kai galutiniai vartotojai yra galutiniai paslaugų naudotojai, kliūčių patekti į rinką taip pat gali atsirasti dėl lojalumo prekių ženklui, vienos platformos naudojimo ir įsitvirtinusių tarpininkavimo paslaugų teikėjų susaistymo strategijos. |
(366) |
Internetinių tarpininkavimo paslaugų pirkėjai taip pat gali tiesiogiai parduoti savo prekes ar paslaugas galutiniams vartotojams. Toks tiesioginis pardavimas gali apriboti internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjų galimybes didinti savo paslaugų kainas. Todėl būtina įvertinti, ar tokiems tiesioginio pardavimo kanalams taip pat taikomas mažmeninis paritetinis įsipareigojimas, taip pat atitinkamų prekių ar paslaugų, parduodamų tiesioginio pardavimo kanalais ir naudojantis internetinėmis tarpininkavimo paslaugomis, dalį ir šių dviejų rūšių kanalų pakeičiamumą prekių ar paslaugų, dėl kurių tarpininkaujama, pardavėjų ir pirkėjų požiūriu. |
(367) |
Kelių platformų mažmeniniai paritetiniai įsipareigojimai gali turėti reikšmingą ribojamąjį poveikį, jei jie nustatomi pirkėjams, kuriems tenka didelė visos atitinkamų internetinių tarpininkavimo paslaugų paklausos dalis. Kumuliacinio antikonkurencinio poveikio atveju ribojamasis poveikis paprastai bus priskiriamas tik paslaugų teikėjų, kurių rinkos dalis viršija 5 %, paritetiniams įsipareigojimams. |
(368) |
Iš esmės mažmenininkai taip pat gali nustatyti mažmeninius paritetinius įsipareigojimus dėl sąlygų, kuriomis pardavėjo prekes ar paslaugas galutiniams vartotojams siūlo konkuruojantys mažmenininkai. Tačiau, kai tokio pobūdžio paritetinis įsipareigojimas yra susijęs su kaina, paprastai bus reikalaujama, kad įsipareigojimą prisiimantis prekių ar paslaugų pardavėjas susitartų dėl minimalios pardavimo kainos (PKP) su konkuruojančiais mažmenininkais, su kuriais jis dirba. PKP yra griežtas apribojimas pagal Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio a punktą. Tais atvejais, kai įmonės gali įgyvendinti tokius mažmeninius paritetinius įsipareigojimus laikydamosi su PKP susijusių taisyklių, įskaitant atvejus, kai paritetinis įsipareigojimas susijęs su kitomis sąlygomis nei kaina, įsipareigojimams gali būti taikoma bendroji išimtis. Viršijus reglamento 3 straipsnio 1 dalyje nustatytą rinkos dalies ribą, pagal analogiją taikomos (360)–(367) dalyse pateiktos gairės. |
8.2.5.2.
(369) |
Internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjų nustatyti mažmeniniai paritetiniai įsipareigojimai, susiję su tiesioginio pardavimo kanalais, neleidžia paslaugų pirkėjams savo tiesioginio pardavimo kanaluose siūlyti palankesnių kainų ir sąlygų nei sąlygos, kurias jie siūlo internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjo platformoje, kuria nustatomas įsipareigojimas. Šie įsipareigojimai dažnai vadinami siauraisiais mažmeniniais paritetiniais įsipareigojimais. Iš esmės siaurieji mažmeniniai paritetiniai įsipareigojimai neriboja internetinių tarpininkavimo paslaugų pirkėjo galimybės siūlyti palankesnes kainas ar sąlygas naudojantis kitomis internetinėmis tarpininkavimo paslaugomis. Tačiau kai pirkėjas naudojasi kelių internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjų, kurie taiko siauruosius mažmeninius paritetinius įsipareigojimus, paslaugomis, dėl šių įsipareigojimų jis negali savo tiesioginiais kanalais siūlyti palankesnių sąlygų nei sąlygos, kurias jis siūlo brangiausioje tarpininkavimo platformoje. |
(370) |
Siauraisiais mažmeniniais paritetiniais įsipareigojimais panaikinami pirkėjo tiesioginio pardavimo kanalų suvaržymai. Kai konkurencija dėl internetinių tarpininkavimo paslaugų teikimo yra nedidelė, tokie įsipareigojimai gali leisti internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjui išlaikyti aukštesnę paslaugų kainą, todėl prekių ar paslaugų, dėl kurių tarpininkaujama, mažmeninės kainos gali būti didesnės. |
(371) |
Tam tikromis sąlygomis, visų pirma tais atvejais, kai internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjų skaičius yra ribotas, siaurieji mažmeniniai paritetiniai įsipareigojimai gali turėti įtakos internetinių tarpininkavimo paslaugų pirkėjų paskatoms į jų mažmenines kainas įtraukti tarpininkavimo paslaugų kainos pokyčius. Dėl to gali sumažėti internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjų konkurencija, ir toks poveikis yra panašus į kelių platformų mažmeninių paritetinių įsipareigojimų poveikį. |
8.2.5.3.
(372) |
Kai mažmeniniai paritetiniai įsipareigojimai turi reikšmingą ribojamąjį poveikį, pagal Sutarties 101 straipsnio 3 dalį reikia įvertinti galimą veiksmingumo padidėjimą. Dažniausia mažmeninių paritetinių įsipareigojimų taikymas internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjams pateisinamas siekiu išspręsti pasinaudojimo problemą. Pavyzdžiui, paslaugų teikėjas gali būti nesuinteresuotas investuoti į savo platformos plėtojimą, paslaugas iki pardavimo ar paklausą didinantį pardavimo skatinimą, jei tokių investicijų nauda, t. y. didesniu pardavimu, pasinaudoja konkuruojančios platformos ar tiesioginio pardavimo kanalai, kurie gali pasiūlyti tas pačias prekes ar paslaugas palankesnėmis sąlygomis. |
(373) |
Svarbūs vertinimo pagal Sutarties 101 straipsnio 3 dalį veiksniai yra tai, ar internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjo investicijos duoda objektyvios naudos, t. y. ar jos suteikia pridėtinės vertės galutiniams vartotojams, ar pasinaudojimo paslaugų teikėjo investicijomis rizika yra reali ir didelė ir ar tam tikros rūšies ir apimties paritetinis įsipareigojimas yra būtinas, kad būtų pasiekta objektyvi nauda. Tikėtinas pasinaudojimo lygis turi būti pakankamas, kad darytų didelį poveikį paskatoms investuoti į internetines tarpininkavimo paslaugas. Ypač svarbu atsižvelgti į tai, kiek tarpininkavimo paslaugų naudotojai (pardavėjai ir pirkėjai) naudojasi keliomis platformomis, nors taip pat būtina apsvarstyti, ar jų elgesiui įtakos turi paritetinių įsipareigojimų poveikis. Jei internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjas arba jo konkurentai veikia kitose panašiose rinkose, kuriose netaiko mažmeninių paritetinių įsipareigojimų arba taiko mažiau ribojančius įsipareigojimus, tai gali reikšti, kad įsipareigojimai nėra būtini. Jei internetinių tarpininkavimo paslaugų pasiūla yra labai koncentruota ir yra reikšmingų kliūčių patekti į rinką, poreikis apsaugoti likusią konkurenciją gali būti svarbesnis už galimą veiksmingumo padidėjimą. Kiti pagrindimai, susiję su bendra tarpininkavimo platformų teikiama nauda, pavyzdžiui, vartotojų reklamos išlaidų sujungimas, didesnis kainų skaidrumas arba sumažėjusios sandorių sąnaudos, gali atitikti Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygas tik tuo atveju, jei internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjas gali įrodyti tiesioginį priežastinį ryšį tarp skelbiamos naudos ir konkrečios rūšies paritetinio įsipareigojimo taikymo. |
(374) |
Apskritai labiau tikėtina, kad Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygas atitiks siaurieji mažmeniniai paritetiniai įsipareigojimai, o ne kelių platformų mažmeniniai paritetiniai įsipareigojimai. Taip yra visų pirma todėl, kad jų ribojamasis poveikis paprastai yra ne toks stiprus, todėl labiau tikėtina, kad jį nusvers veiksmingumas. Be to, rizika, kad prekių ar paslaugų pardavėjai pasinaudos kitų paslaugomis savo tiesioginio pardavimo kanalais, gali būti didesnė, visų pirma dėl to, kad pardavėjas dėl tiesioginio pardavimo nepatiria jokių platformos komisinio atlyginimo išlaidų. Tačiau tais atvejais, kai siauraisiais mažmeniniais paritetiniais įsipareigojimais nepasiekiama veiksmingumo, kaip tai suprantama Sutarties 101 straipsnio 3 dalyje, bendrosios išimties taikymas gali būti panaikintas. Taip, visų pirma, gali būti tais atvejais, kai pasinaudojimo rizika yra ribota arba kai siaurieji mažmeniniai paritetiniai įsipareigojimai nėra būtini veiksmingumui pasiekti. Nesant veiksmingumo, bendrosios išimties taikymo panaikinimas ypač tikėtinas, jeigu visi trys didžiausi internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjai atitinkamoje rinkoje taiko siauruosius mažmeninius paritetinius įsipareigojimus ir tie teikėjai kartu užima didesnę nei 50 % rinkos dalį. Nesant veiksmingumo, bendroji išimtis taip pat gali būti panaikinta, atsižvelgiant į konkrečias aplinkybes, kai pirkėjams, kuriems tenka didelė visos atitinkamos internetinių tarpininkavimo paslaugų paklausos dalis, taikomi siaurieji mažmeniniai paritetiniai įsipareigojimai. Bendroji išimtis gali būti panaikinta visų internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjų, kurių siaurieji mažmeniniai paritetiniai įsipareigojimai labai prisideda prie kumuliacinio antikonkurencinio poveikio, t. y. teikėjų, kurių rinkos dalys viršija 5 %, susitarimams. |
(375) |
Toliau pateikiamas siaurųjų mažmeninių paritetinių įsipareigojimų taikymo pavyzdys:
|
8.2.5.4.
(376) |
Kelių platformų ir siauruosius paritetinius įsipareigojimus taip pat gali nustatyti internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjai, juos taikydami sąlygoms, kuriomis prekės ar paslaugos siūlomos įmonėms, kurios nėra galutinės vartotojos (pavyzdžiui, mažmenininkams). Tokio tipo paritetiniam įsipareigojimui gali būti taikoma Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis. Iš esmės tokio tipo pradinės grandies paritetinis įsipareigojimas gali riboti konkurenciją internetinių tarpininkavimo paslaugų teikimo srityje panašiai kaip mažmeniniai paritetiniai įsipareigojimai. Tačiau, vertinant šios rūšies pradinės grandies paritetinį įsipareigojimą taip pat būtina atsižvelgti į konkurencijos sąlygas galutinės grandies rinkoje, t. y. tarp įmonių, kurios perka tarpines prekes ar paslaugas. Tais atvejais, kai bendroji išimtis netaikoma, (360)–(374) dalyse pateiktos rekomendacijos gali būti taikomos analogiškai. |
8.2.5.5.
(377) |
Paritetinius įsipareigojimus taip pat gali nustatyti gamintojai, didmenininkai ar mažmenininkai, susiedami juos su sąlygomis, kuriomis jie perka prekes arba paslaugas kaip išteklius iš tiekėjų. Ši tradicinio palankiausiai vertinamo kliento įsipareigojimo rūšis neturi tiesioginio poveikio sąlygoms, kuriomis perkančiosios įmonės konkuruoja galutinės grandies rinkoje. Pagrindinė problema, susijusi su paritetiniais įsipareigojimais, taikomais sąlygoms, kuriomis prekės ar paslaugos perkamos kaip ištekliai, yra ta, kad tokie įsipareigojimai gali mažinti išteklių tiekėjų paskatas konkuruoti ir taip lemti išteklių kainų augimą. Šių įsipareigojimų vertinimui svarbūs veiksniai yra tiekėjo ir pirkėjo, kurie susitaria dėl paritetinio įsipareigojimo, santykinis dydis ir įtaka rinkoje, atitinkamos rinkos dalis, kuriai taikomi panašūs įsipareigojimai, ir atitinkamų išteklių kaina, palyginti su visomis pirkėjų sąnaudomis. |
(378) |
Tradiciniai palankiausiai vertinamo kliento įsipareigojimai gali užtikrinti veiksmingumą, atitinkantį Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygas. Visų pirma, jie gali sudaryti sąlygas ilgalaikio tiekimo susitarimo šalims kuo labiau sumažinti sandorio išlaidas. Jie taip pat gali užkirsti kelią oportunistiniam tiekėjo elgesiui ir išspręsti sulaikymo problemą, su kuria gali susidurti pirkėjas, kai, pavyzdžiui, pirkėjas gali neinvestuoti į naują produktą arba jo nepristatyti baimindamasis, kad žaliavų tiekėjas gali sumažinti savo kainą tolesniems pirkėjams. Tokio pobūdžio veiksmingumas labiau tikėtinas ilgalaikių santykių, susijusių su negrįžtamosiomis investicijomis, atveju. |
8.2.6. Išankstiniai prieigos mokesčiai
(379) |
Išankstiniai prieigos mokesčiai – tai fiksuoti mokesčiai, kuriuos, esant vertikaliesiems ryšiams, tiekėjai moka platintojams tam tikro laikotarpio pradžioje, kad gautų prieigą prie jų platinimo tinklo. Ši kategorija apima įvairią praktiką, pvz., prekių patekimo į lentynas mokesčius (179), vadinamuosius mokesčius „mokėk, kad būtum“ (180) ir mokėjimus už galimybę dalyvauti platintojo reklamos kampanijose. Šiame 8.2.6 skirsnyje pateikiamos gairės, kaip vertinti išankstinius prieigos mokesčius atskirais atvejais, kai viršijama Reglamento (ES) 2022/720 3 straipsnyje nustatyta rinkos dalies riba. |
(380) |
Dėl išankstinių prieigos mokesčių gal būti ribojamos kitų platintojų konkurencinės galimybės. Pavyzdžiui, didelis mokestis gali paskatinti tiekėją didelę dalį prekių parduoti per vieną ar kelis platintojus, kad padengtų su šiuo mokesčiu susijusias išlaidas. Šiuo atveju išankstiniai prieigos mokesčiai galutinės grandies rinkoje gali turėti tokį patį konkurencinių galimybių ribojimo poveikį, kaip ir įsipareigojimai dėl išimtinio tiekimo. Vertinant tokio neigiamo poveikio tikimybę, pagal analogiją galima taikyti su išimtinio tiekimo įsipareigojimais susijusias gaires (ypač (321)–(330) dalis). |
(381) |
Išimtiniais atvejais išankstiniai prieigos mokesčiai gali turėti konkurencinių galimybių ribojimo poveikį pradinės grandies rinkoje. Pavyzdžiui, kai platintojas užima stiprią derybinę poziciją arba kai išankstiniai prieigos mokesčiai yra plačiai taikomi, tokie mokesčiai gali padidinti kliūtis smulkiesiems tiekėjams patekti į rinką. Vertinant tokio neigiamo poveikio tikimybę, pagal analogiją galima taikyti su įsipareigojimais pirkti iš vieno tiekėjo susijusias gaires (ypač (298)–(318) dalis). Vertinant taip pat reikia atsižvelgti į tai, ar atitinkamas platintojas naudodamasis nuosavu prekių ženklu parduoda konkuruojančius produktus. Tokiu atveju taip pat gali kilti horizontaliųjų problemų, todėl pagal Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 4 dalį bendroji išimtis netaikoma (žr. 4.4.3 skirsnį). |
(382) |
Be galimo konkurencinių galimybių ribojimo poveikio, išankstiniais prieigos mokesčiais gali būti susilpninta konkurencija ir sudarytos sąlygos platintojams sudaryti slaptus susitarimus. Tikėtina, kad išankstiniai prieigos mokesčiai padidins tiekėjo nustatytą sutartyje nurodytų produktų kainą, nes tiekėjas turi padengti tokių mokesčių išlaidas. Didesnės tiekimo kainos gali sumažinti mažmenininkų paskatą konkuruoti kaina galutinės grandies rinkoje, nors dėl prieigos mokesčių platintojų pelnas didėja. Kumuliatyviai naudojantis išankstiniais prieigos mokesčiais platintojų konkurencija paprastai taip sumažėja tik tada, kai platinimo rinka yra labai koncentruota. |
(383) |
Tačiau išankstinių prieigos mokesčių taikymas daugeliu atveju gali prisidėti prie veiksmingo vietos lentynose skyrimo naujiems produktams. Kai platintojai pateikia rinkai naujus produktus, jie dažnai turi mažiau informacijos nei tiekėjas apie tai, ar naujas produktas gali būti sėkmingai parduodamas, todėl gali laikyti neoptimalų produkto atsargų kiekį. Išankstiniai prieigos mokesčiai gali būti naudojami tokiai nesimetrinei informacijai tarp tiekėjų ir platintojų sumažinti atvirai leidžiant tiekėjams konkuruoti dėl vietos lentynose. Taigi platintojas gali gauti išankstinį įspėjimą apie tai, kurie produktai greičiausiai bus sėkmingai parduodami, nes tiekėjas paprastai sutinka mokėti išankstinį prieigos mokestį tik tada, jei mano, kad produkto pateikimo rinkai nesėkmės tikimybė yra maža. |
(384) |
Be to, dėl ankstesniame punkte minėtos asimetrinės informacijos tiekėjai gali turėti paskatų pasinaudoti platintojų pardavimo skatinimo pastangomis, kad pristatytų neoptimalius produktus. Jei produktas nėra sėkmingai parduodamas, platintojai padengs dalį to produkto nesėkmingo pardavimo sąnaudų. Išankstinių prieigos mokesčių taikymas gali užkirsti kelią tokiam pasinaudojimui perkeliant produkto pardavimo nesėkmės riziką atgal tiekėjui, taip prisidedant prie optimalaus produktų pateikimo rinkai. |
8.2.7. Kategorijos valdymo susitarimai
(385) |
Kategorijos valdymo susitarimai yra susitarimai (181), pagal kuriuos platintojas paveda tiekėjui (toliau – kategorijos valdytojui) prekiauti tam tikros kategorijos produktais. Tai gali būti ne tik tiekėjo, bet ir jo konkurentų produktai. Todėl kategorijos valdytojas gali turėti įtakos, pavyzdžiui, produkto pateikimui ir produkto pardavimo skatinimui parduotuvėje, taip pat produkto atrankai į parduotuvę. Kategorijos valdymo susitarimams Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis gali būti taikoma, kai nei kategorijos valdytojo, nei platintojo rinkos dalis neviršija 30 %, ir su sąlyga, kad tokiame susitarime nėra nustatyta griežtų apribojimų, pavyzdžiui, platintojo galimybių nustatyti savo pardavimo kainą apribojimų, kaip nustatyta Reglamento (ES) 2022/720 4 straipsnio a punkte. |
(386) |
Kategorijos valdymo susitarimai apskritai nekelia problemų, tačiau jie gali iškraipyti tiekėjų konkurenciją ir riboti kitų tiekėjų konkurencines galimybes tais atvejais, kai kategorijos valdytojas gali apriboti konkuruojančių tiekėjų produktų platinimą ar sudaryti jam nepalankias sąlygas. Paprastai platintojas nėra suinteresuotas riboti savo produktų pasirinkimo. Tačiau kai platintojas naudodamasis nuosavu prekių ženklu parduoda ir konkuruojančius produktus, jis gali turėti paskatų pašalinti tam tikrus tiekėjus. Vertinant tokio konkurencinių galimybių ribojimo poveikio pradinės grandies rinkoje tikimybę, pagal analogiją galima taikyti su įsipareigojimais pirkti iš vieno tiekėjo susijusias gaires (ypač (298)–(318) dalis). Visų pirma, atliekant šį vertinimą reikėtų atsižvelgti į kategorijos valdymo susitarimų rinkos aprėptį, galimą kumuliacinį tokių susitarimų taikymą ir konkuruojančių tiekėjų ir platintojo padėtį rinkoje. |
(387) |
Dėl kategorijos valdymo susitarimų taip pat gali būti lengviau sudaryti platintojų slaptus susitarimus, kai tas pats tiekėjas yra visų arba daugumos konkuruojančių platintojų tam tikros kategorijos produktų valdytojas. Tokiais susitarimais taip pat galima palengvinti slaptus tiekėjų susitarimus, nes padaugėja galimybių per mažmenininkus keistis neskelbtina rinkos informacija, pavyzdžiui, informacija apie būsimą kainodarą, pardavimo skatinimo planus ar reklamos kampanijas (182). Toks konkurentų keitimasis informacija nepatenka į Reglamento (ES) 2022/720 taikymo sritį. Visų pirma, (95)–(103) dalyse pateiktos keitimosi informacija gairės taikomos tik keitimuisi informacija dvejopo platinimo atvejais, nustatytais reglamento 2 straipsnio 4 dalyje. Tačiau (103) dalis, kurioje aprašomos atsargumo priemonės, kurių įmonės gali imtis, kad sumažintų slaptų susitarimų riziką, kylančią dėl keitimosi informacija dvejopo platinimo atveju, gali būti svarbi pagal analogiją. |
(388) |
Kategorijos valdymo susitarimais gali būti prisidedama prie veiksmingumo didinimo. Tokiais susitarimais platintojams gali būti sudarytos galimybės naudotis tiekėjo rinkodaros patirtimi parduodant tam tikrų rūšių produktus ir pasiekti masto ekonomijos, nes jais užtikrinama, kad laiku būtų pristatytas optimalus prekių kiekis. Apskritai, kuo didesnė skirtingų prekių ženklų prekių konkurencija ir kuo mažesnės vartotojų keitimo išlaidos, tuo didesnė ekonominė kategorijos valdymo nauda. |
8.2.8. Susiejimas
(389) |
Susiejimas yra toks atvejis, kai reikalaujama, kad klientai, kurie perka vieną produktą (siejantįjį produktą), pirktų dar vieną skirtingą produktą (susietąjį produktą) iš to paties tiekėjo arba iš jo paskirto asmens. Susiejimas gali būti laikomas piktnaudžiavimu pagal Sutarties 102 straipsnį (183). Susiejimas taip pat gali būti laikomas vertikaliuoju apribojimu pagal Sutarties 101 straipsnį, jeigu juo susietojo produkto atžvilgiu sukuriamas įsipareigojimas pirkti iš vieno tiekėjo(žr. šių gairių (298)–(318) punktus). Šios gairės yra taikomos tik pastarajam atvejui. |
(390) |
Ar produktai bus laikomi skirtingais, priklauso nuo klientų paklausos. Du produktai yra skirtingi, jei, nesant susiejimo, daug klientų pirktų ar būtų pirkę siejantįjį produktą kartu nepirkdami susietojo to paties tiekėjo produkto, taigi abu – ir siejantysis, ir susietasis produktas – gali būti gaminami atskirai (184). Įrodymai, kad du produktai yra skirtingi, galėtų apimti ir tiesioginį įrodymą, kad, turėdami pasirinkimą, klientai perka siejantįjį ir susietąjį produktus atskirai iš skirtingų tiekėjų, arba netiesioginį įrodymą, kaip antai tai, kad rinkoje yra įmonių, kurios specializuojasi susietųjų produktų (be juos siejančiųjų produktų) gamybos ar pardavimo srityje (185), arba įrodymą, kad įmonės, kurių įtaka rinkoje, visų pirma konkurencingose rinkose, maža, turi tendenciją nesieti ir nejungti tokių produktų. Pavyzdžiui, kadangi klientai pageidauja batus pirkti su batraiščiais, o platintojams per sudėtinga suvarstyti į batus klientų pasirinktus batraiščius, batų gamintojams tapo ekonomiškai naudinga tiekti batus su batraiščiais. Todėl batų su batraiščiais pardavimas nėra laikomas susiejimu. |
(391) |
Susiejimas gali turėti konkurencinių galimybių ribojimo poveikį susietojo produkto rinkoje, siejančiojo produkto rinkoje arba abiejose rinkose vienu metu. Konkurencinių galimybių ribojimo poveikis priklauso nuo to, kokią bendro susietojo pardavimo rinkoje procentinę dalį sudaro susietieji produktai. Nagrinėjant klausimą, koks konkurencinių galimybių ribojimas gali būti laikomas reikšmingu pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį, galima remtis įsipareigojimo pirkti iš vieno tiekėjo analize. Susiejimas reiškia, kad pirkėjui yra nustatomas bent privalomas susietojo produkto kiekis. Jeigu, be to, susietojo produkto atžvilgiu yra sutarta taikyti įsipareigojimą nekonkuruoti, susietojo produkto rinkoje sustiprėja galimas konkurencinių galimybių ribojimo poveikis. Susiejimas gali sumažinti konkurenciją klientams, kurie suinteresuoti pirkti susietąjį, bet ne siejantįjį produktą. Jei nėra pakankamo skaičiaus klientų, kurie pirktų vien tik susietąjį produktą, kad būtų galima išlaikyti tiekėjo konkurentus susietojo produkto rinkoje, dėl susiejimo tokiems klientams gali padidėti kainos. Jei susietasis produktas yra svarbus papildomas produktas siejančiojo produkto klientams, dėl susietojo produkto alternatyvių tiekėjų skaičiaus, taigi ir to produkto prieinamumo, sumažėjimo gali būti sunkiau patekti vien į siejančiojo produkto rinką. |
(392) |
Susiejimas taip pat gali tiesiogiai lemti didesnes negu konkurencingos kainas, visų pirma trimis atvejais. Pirma, jei siejantysis ir susiejamasis produktas gali būti naudojami kintamomis proporcijomis kaip gamybos proceso išteklius, klientai gali sureaguoti į padidėjusią siejančiojo produkto kainą padidindami savo paklausą susietajam produktui, tačiau sumažindami savo paklausą siejančiajam produktui. Susiedamas du produktus tiekėjas gali siekti išvengti tokio pakeitimo vieno kitu, taigi ir pakelti jų kainas. Antra, susiejimas gali sudaryti sąlygas kainų diskriminacijai pasinaudojant tuo, kaip vartotojas panaudoja siejantįjį produktą, pavyzdžiui, rašalo kapsulių susiejimo su fotokopijavimo aparatų pardavimu atveju (matavimas). Trečia, ilgalaikių sutarčių arba originaliosios įrangos, kurios pakeitimo laikas yra ilgas, aptarnavimo po pardavimo rinkų atveju klientams gali būti sunku įvertinti susiejimo pasekmes. |
(393) |
Susiejimui Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis gali būti taikoma, kai tiekėjo rinkos dalis tiek susietojo, tiek siejančiojo produkto rinkose, ir pirkėjo rinkos dalis atitinkamose pradinės grandies rinkose neviršija 30 %. Susiejimas gali būti taikomas kartu su kitais vertikaliaisiais apribojimais, kurie nėra griežti apribojimai pagal tą reglamentą, tokiais kaip įsipareigojimu nekonkuruoti, privalomo kiekio nustatymu siejančiojo produkto atžvilgiu arba išimtiniu pirkimu. Likusioje šio 8.2.8 skirsnio dalyje pateikiamos atskirų atvejų, kai užimama rinkos dalis viršija nustatytą ribą, susiejimo vertinimo gairės. |
(394) |
Tiekėjo rinkos padėtis siejančiojo produkto rinkoje yra akivaizdžiai svarbiausias veiksnys siekiant įvertinti galimą antikonkurencinį poveikį. Tokios rūšies susitarimą paprastai verčia sudaryti tiekėjas. Dėl tiekėjo padėties siejančiojo produkto rinkoje pirkėjui gali būti sunku atsisakyti susiejimo įpareigojimo. |
(395) |
Tiekėjo konkurentų padėtis siejančiojo produkto rinkoje yra svarbi vertinant jo įtaką rinkoje. Tol, kol jo konkurentų yra pakankamai daug ir jie yra stiprūs, negalima tikėtis antikonkurencinio poveikio, kadangi pirkėjai turi pakankamai alternatyvų įsigyti susietąjį produktą be siejančiojo produkto, nebent kiti tiekėjai taikytų panašų susiejimą. Be to, siekiant nustatyti tiekėjo padėtį rinkoje, svarbu įvertinti kliūtis patekti į siejančiojo produkto rinką. Jei susiejimas yra taikomas kartu su įsipareigojimu nekonkuruoti siejančiojo produkto atžvilgiu, tiekėjo padėtis gerokai sustiprėja. |
(396) |
Perkamoji galia yra svarbi, nes svarbius pirkėjus nebus lengva priversti sutikti su susiejimu, jei jie negaus bent dalies galimo veiksmingumo. Todėl susiejimas, kuris nėra pagrįstas veiksmingumu, paprastai kelia riziką, jeigu pirkėjai neturi pakankamos perkamosios galios. |
(397) |
Kai yra nustatomas reikšmingas antikonkurencinis poveikis, būtina įvertinti, ar tenkinamos Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygos. Susiejimo įpareigojimai gali padėti pasiekti veiksmingumą dėl bendros gamybos arba bendro platinimo. Kai tiekėjas negamina susieto produkto, veiksmingumas gali būti pasiektas dėl to, kad tiekėjas perka didelius susieto produkto kiekius. Tačiau, kad susiejimas atitiktų Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygas, turi būti įrodyta, kad bent dalis tokio sąnaudų sumažinimo tenka vartotojui, o taip paprastai nėra, jeigu mažmenininkas gali reguliariai gauti reikalingas tokių pat arba tapačių produktų atsargas tokiomis pat ar geresnėmis sąlygomis negu tos, kurias siūlo susiejimą taikantis tiekėjas. Veiksmingumo taip pat gali būti pasiekta, kai susiejimas padeda užtikrinti tam tikrą vienodumą ir kokybės standartizaciją (žr. 16 dalies h punktą). Tačiau reikia įrodyti, kad tokio teigiamo poveikio negalima pasiekti reikalaujant, kad pirkėjas panaudotų arba perparduotų produktus, kurie atitinka minimalius kokybės standartus, ir nereikalaujant, kad pirkėjas pirktų produktus iš tiekėjo arba iš šio paskirto asmens. Reikalavimai, susiję su minimaliais kokybės reikalavimais, paprastai nepatenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Kai siejančiojo produkto tiekėjas reikalauja, kad pirkėjas įsigytų susietąjį produktą iš paskirtųjų tiekėjų, pavyzdžiui, dėl to, kad yra neįmanoma suformuluoti minimalių kokybės standartų, Sutarties 101 straipsnio 1 dalis taip pat gali būti netaikoma, ypač kai siejančiojo produkto tiekėjas, paskirdamas susietojo produkto tiekėjus, negauna tiesioginės (finansinės) naudos. |
(1) Šios gairės pakeičia Komisijos vertikaliųjų apribojimų gaires (OL C 130, 2010 5 19, p. 1).
(2) 2022 m. gegužės 10 d. Komisijos reglamentas (ES) 2022/720 dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 101 straipsnio 3 dalies taikymo tam tikrų rūšių vertikaliesiems susitarimams ir suderintiems veiksmams (OL L 134, 2022 5 11, p. 4).
(3) Žr. (51) dalį.
(4) Komisija toliau stebės, kaip veikia Reglamentas (ES) 2022/720 ir šios gairės, ir gali peržiūrėti šį pranešimą atsižvelgdama į būsimus pokyčius.
(5) Komisijos pranešimas dėl atitinkamos rinkos apibrėžimo Bendrijos konkurencijos teisės tikslams (OL C 372, 1997 12 9, p. 5) arba bet kurios būsimos Komisijos gairės dėl atitinkamos rinkos apibrėžimo Sąjungos konkurencijos teisės tikslais, įskaitant gaires, kuriomis galėtų būti pakeistas Pranešimas dėl rinkos apibrėžimo.
(6) 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų Sutarties 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003 1 4, p. 1).
(7) Daugiau rekomendacijų dėl vertikaliojo susitarimo apibrėžties, nustatytos Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies a punkte, pateikiama šių gairių 4.2 skirsnyje.
(8) Žr., pavyzdžiui, 1973 m. vasario 21 d. Sprendimo Europemballage Corporation ir Continental Can Company / Komisija, 6/72, EU:C:1973:22, 25 ir 26 punktus; 2011 m. vasario 17 d. Sprendimo Konkurrensverket / TeliaSonera Sverige AB, C-52/09, EU:C:2011:83, 20–24 punktus, ir 2021 m. lapkričio 18 d. Sprendimo SIA „Visma Enterprise“ / Konkurences padome, C-306/20, EU:C:2021:935 (toliau – Sprendimas Visma Enterprise, C-306/20), 58 punktą.
(9) Žr., pavyzdžiui, 1966 m. liepos 13 d. sprendimus Grundig-Consten ir Grundig / EEB Komisija, sujungtos bylos 56/64 ir 58/64, EU:C:1966:41; 1966 m. birželio 30 d. Sprendimą Société Technique Minière / Maschinenbau Ulm, 56/65, EU:C:1966:38 (toliau – Sprendimas Société Technique Minière, 56/65), ir 1994 m. liepos 14 d. Sprendimą Parker Pen / Komisija, T-77/92, EU:T:1994:85 (toliau – Sprendimas Parker Pen, T-77/92).
(10) Taikant Reglamentą (ES) 2022/720, to reglamento 1 straipsnio 1 dalies b punkte sąvoka „vertikalusis apribojimas“ apibrėžta kaip „vertikaliajame susitarime numatytas konkurencijos apribojimas, patenkantis į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį [išskirta kursyvu]“. Daugiau informacijos apie vertikaliuosius susitarimus, kurie paprastai nepatenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, pateikta šių gairių 3 skirsnyje.
(11) Komisijos komunikatas – pranešimas „Sutarties 81 straipsnio 3 dalies taikymo gairės“ (OL C 101, 2004 4 27, p. 97), kuriame išdėstyta Komisijos bendroji metodika ir pateiktas Sutarties 101 straipsnio ir visų pirma 101 straipsnio 3 dalies taikymo sąlygų aiškinimas.
(12) Žr. Europos Sąjungos sutarties 3 straipsnio 3 dalį.
(13) Žr. 2021 m. gegužės 5 d. Komisijos komunikatą „Naujosios 2020 m. pramonės strategijos atnaujinimas. Bendrosios rinkos stiprinimas siekiant Europos ekonomikos atsigavimo“ (COM(2021) 350 final).
(14) Kai Sąjungos teisėje pateikiamos tvarumo, skaitmenizacijos ar atsparumo apibrėžtys, į jas galima atsižvelgti vertinant vertikaliuosius susitarimus.
(15) Žr. (144) ir (316) dalis.
(16) Šios gairės netaikomos žemės ūkio produktų gamintojų susitarimams, kurie patenka į 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1308/2013, kuriuo nustatomas bendras žemės ūkio produktų rinkų organizavimas ir panaikinami Tarybos reglamentai (EEB) Nr. 922/72, (EEB) Nr. 234/79, (EB) Nr. 1037/2001 ir (EB) Nr. 1234/2007, 210a straipsnio taikymo sritį (OL L 347, 2013 12 20, p. 671).
(17) Sutarties 101 straipsnio taikymo horizontaliesiems bendradarbiavimo susitarimams gairės (OL C 11, 2011 1 14, p. 1).
(18) Žr., pavyzdžiui, Sprendimo Visma Enterprise, C-306/20, 78 punktą.
(19) Žr. Sutarties 101 straipsnio 3 dalies taikymo gairių 25 dalį.
(20) Kartais tai vadinama dvigubos maržos problema.
(21) Žr. 2017 m. gegužės 10 d. Komisijos tarnybų darbinį dokumentą „Vertikaliųjų susitarimų bendrosios išimties reglamento vertinimas“ (SWD(2020) 172 final, p. 31–42) ir jame nurodytą vertinimo tyrimą; 2017 m. gegužės 10 d. Komisijos ataskaitos Tarybai ir Europos Parlamentui „E. prekybos sektoriaus tyrimo galutinė ataskaita“, COM(2017) 229 final (toliau – E. prekybos sektoriaus tyrimo galutinė ataskaita) 11 punktą.
(22) Ar klientai apskritai iš tikrųjų gauna naudos dėl papildomo pardavimo skatinimo priklauso nuo to, ar papildomu skatinimu informuojama ir įtikinama ir todėl jis yra naudingas daugumai naujų klientų, ar juo daugiausia pasiekiami klientai, kurie jau žino, ką nori pirkti ir kuriems papildomas skatinimas tik arba daugiausia reiškia didesnę kainą.
(23) Visų pirma žr. Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies f punkte pateiktą apibrėžtį, kuria apibūdinamas įsipareigojimas nekonkuruoti, dėl kurio rekomendacijos pateiktos šių gairių 6.2 skirsnyje, ir šių gairių 8.2 skirsnyje pateiktas rekomendacijas dėl įsipareigojimo pirkti iš vieno tiekėjo.
(24) Dėl aiškaus ir numanomo slapto susitarimo sąvokų žr. 1993 m. kovo 31 d. Sprendimą Ahlström Osakeyhtiö ir kiti / Komisija, sujungtos bylos C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 ir C-125/85–C-129/85, EU:C:1993:120.
(25) Žr. Sprendimo Visma Enterprise, C-306/20, 78 punktą.
(26) Kumuliaciniu antikonkurenciniu poveikiu visų pirma gali būti pateisinamas teisės naudotis Reglamentu (ES) 2022/720 nustatyta išimtimi panaikinimas; žr. šių gairių 7.1 skirsnį.
(27) Žr. 2012 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Expedia Inc. / Autorité de la concurrence ir kiti, C-226/11, EU:C:2012:795 (toliau – Sprendimas Expedia, C-226/11), 16 ir 17 punktus.
(28) Komisijos gairės dėl poveikio prekybai koncepcijos pagal Sutarties 81 ir 82 straipsnius (OL C 101, 2004 4 27, p. 81).
(29) Komisijos pranešimas dėl nedidelės svarbos susitarimų, kuriais nėra reikšmingai ribojama konkurencija pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 101 straipsnio 1 dalį (OL C 291, 2014 8 30, p. 1). Išsamesnės gairės pateiktos Komisijos tarnybų darbiniame dokumente „Gairės dėl konkurencijos apribojimų dėl tikslo, siekiant nustatyti, kuriems susitarimams gali būti taikomas De minimis pranešimas“ (SWD(2014) 198 final).
(30) Žr. Gairių dėl poveikio prekybai 50 dalį.
(31) Žr. Gairių dėl poveikio prekybai 52 dalį.
(32) Žr. De minimis pranešimo 8 punktą, kuriame taip pat nustatyta rinkos dalies riba faktinių arba potencialių konkurentų susitarimams, pagal kurią tokie susitarimai reikšmingai neriboja konkurencijos pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį, jei bendra susitarimo šalių rinkos dalis neviršija 10 % bet kurioje atitinkamoje rinkoje, kuriai susitarimas daro poveikį.
(33) Žr. Sprendimo Expedia, C-226/11, 21–23 ir 37 punktus, su nuoroda į 1969 m. liepos 9 d. Sprendimą Völk / Vervaecke, C-5/69, EU:C:1969:35; taip pat žr. 1971 m. gegužės 6 d. Sprendimą Cadillon / Höss, C-1/71, EU:C:1971:47 ir 1998 m. balandžio 28 d. Sprendimo Javico / Yves Saint Laurent Parfums, C-306/96, EU:C:1998:173 (toliau – Sprendimas Javico / Yves Saint Laurent Parfums, C-306/96), 16 ir 17 punktus.
(34) Žr. Sprendimo Expedia, C-226/11, 37 punktą.
(35) Žr. De minimis pranešimo 8 punktą.
(36) Žr. De minimis pranešimo 3 punktą. Žr. 1995 m. birželio 8 d. Sprendimo Langnese-Iglo / Komisija, T-7/93, EU:T:1995:98, 98 punktą.
(37) Kaip nustatyta 2003 m. gegužės 6 d. Komisijos rekomendacijos dėl labai mažų, mažųjų ir vidutinių įmonių apibrėžimo priede (OL L 124, 2003 5 20, p. 36).
(38) Žr. 2005 m. rugsėjo 15 d. Sprendimą DaimlerChrysler / Komisija, T-325/01, EU:T:2005:322 (toliau – Sprendimas DaimlerChrysler / Komisija, T-325/01); 2006 m. gruodžio 14 d. Sprendimą Confederación Espanola de Empresarios de Estaciones de Servicio / CEPSA, C-217/05, EU:C:2006:784 ir 2008 m. rugsėjo 11 d. Sprendimą CEPSA Estaciones de Servicio SA / LV Tobar e Hijos SL, C-279/06, EU:C:2008:485.
(39) Žr. šių gairių 3.2.2 skirsnį dėl atstovavimo susitarimo, kuris vis dar gali patekti į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, nuostatų.
(40) Žr. 1987 m. spalio 1 d. Sprendimo ASBL Vereniging van Vlaamse Reisbureaus contre ASBL Sociale Dienst van de Plaatselijke en Gewestelijke Overheidsdiensten, 311/85, EU:C:1987:418, 20 punktą.
(41) Taip pat žr. (192) dalį. Konkrečiai kalbant, pagal atstovavimo susitarimą, kuris patenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, atstovui turi būti palikta laisvė sumažinti faktinę kliento mokamą kainą, pasidalijant atlygį su klientu.
(42) Žr. 1975 m. gruodžio 16 d. Sprendimo „Suiker Unie“ / Komisija, sujungtos bylos 40–48, 50, 54–56, 111, 113 ir 114/73, EU:C:1975:174, 537–557 punktus.
(43) Žr. Sprendimo DaimlerChrysler /AG / Europos Bendrijų Komisija, T-325/01, 100 ir 113 punktus.
(44) 1978 m. gruodžio 18 d. Komisijos pranešimas dėl tam tikrų subrangos susitarimų vertinimo pagal EEB sutarties 85 straipsnio 1 dalį (OL C 1, 1979 1 3, p. 2).
(45) Žr. Pranešimo dėl subrangos 2 punktą, kuriame pateikiami papildomi paaiškinimai, visų pirma dėl pramoninės nuosavybės teisių ir praktinės patirties naudojimo.
(46) Žr. Pranešimo dėl subrangos 3 punktą.
(47) Dėl neleistinų apribojimų ir Reglamento (ES) 2022/720 5 straipsnio prasmės žr. šių gairių 6.2 skirsnį.
(48) Žr. Sprendimą Société Technique Minière / Maschinenbau Ulm, C-56/65, p. 249.
(49) Jei nenurodyta kitaip, pagal Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies a punktą šiose gairėse terminas „vertikalusis susitarimas“ apima vertikaliuosius suderintus veiksmus.
(50) Kita vertus, kai egzistuoja vertikalusis susitarimas pagal Sutarties 101 straipsnį, Reglamento (ES) 2022/720 ir šių gairių taikymas nedaro poveikio galimam lygiagrečiam Sutarties 102 straipsnio taikymui vertikaliajam susitarimui.
(51) Žr. 2021 m. sausio 14 d. Sprendimo Kilpailu- ja kuluttajavirasto, C-450/19, EU:C:2021:10, 21 punktą.
(52) Žr. 2006 m. liepos 13 d. Sprendimo Komisija / Volkswagen AG, C-74/04 P, EU:C:2006:460, 39–42 punktus.
(53) Žr. 2000 spalio 26 d. Sprendimo Bayer AG / Komisija, T-41/96, EU:T:2000:242, 120 punktą.
(54) Žr. Komisijos sprendimo byloje AT.40428 – Guess 97 konstatuojamąją dalį, su nuoroda į 1990 m. sausio 11 d. Sprendimo Sandoz Prodotti Farmaceutici / Komisija, C-277/87, EU:C:1990:6, 2 punktą, ir 2009 m. liepos 9 d. Sprendimo Peugeot ir Peugeot Nederland / Komisija, T-450/05, EU:T:2009:262, 168–209 punktus.
(55) Taip pat žr. (30) dalį.
(56) Žr. 2015 m. rugsėjo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2015/1535, kuria nustatoma informacijos apie techninius reglamentus ir informacinės visuomenės paslaugų taisykles teikimo tvarka (OL L 241, 2015 9 17, p. 1), 1 straipsnio 1 dalies b punktą.
(57) Taip pat žr. 2019 m. birželio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2019/1150 dėl verslo klientams teikiamų internetinių tarpininkavimo paslaugų sąžiningumo ir skaidrumo didinimo (OL L 186, 2019 7 11, p. 57) 2 straipsnio 2 dalį.
(58) Žr., pavyzdžiui, 2019 m. gruodžio 19 d. Sprendimo X, C-390/18, EU:C:2019:1112, 58–69 punktus.
(59) Gairių 4 skirsnyje pateiktomis rekomendacijomis nedaromas poveikis įmonių, kurios yra susitarimų, kuriems netaikomas Reglamentas (ES) 2022/720, šalys, skirstymui į kategorijas.
(60) Metinės apyvartos viršutinė riba – 50 mln. EUR – grindžiama Komisijos rekomendacijos 2003/361/EB priedo 2 straipsnyje nustatyta MVĮ apyvartos viršutine riba.
(61) Komisijos komunikatas „Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 101 straipsnio taikymo technologijų perdavimo susitarimams gairės“ (OL C 89, 2014 3 28, p. 3).
(62) 2014 m. kovo 21 d. Komisijos reglamentas (ES) Nr. 316/2014 dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 101 straipsnio 3 dalies taikymo technologijų perdavimo susitarimų kategorijoms (OJ L 93, 2014 3 28, p. 17).
(63) (85)–(87) dalys pagal analogiją taikomos kitų rūšių platinimo susitarimams, pagal kuriuos didelė tiekėjo praktinės patirties dalis perduodama pirkėjui.
(64) Žr. 2020 m. sausio 30 d. Sprendimo Generics (UK) ir kiti / Konkurencijos ir rinkų institucija, C-307/18, EU:C:2020:52, 36–45 punktus; 2021 m. kovo 25 d. Sprendimo H. Lundbeck A/S ir Lundbeck Ltd / Europos Komisija, C-591/16 P, EU:C:2021:243, 54–57 punktus.
(65) Ši nuostata nedaro poveikio Pranešimo dėl subrangos taikymui, žr. šių gairių (47) punktą.
(66) Šiose gairėse pateiktomis rekomendacijomis nedaromas poveikis 2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2016/679 dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo ir kuriuo panaikinama Direktyva 95/46/EB (Bendrasis duomenų apsaugos reglamentas) (OL L 119, 2016 5 4, p. 1) ir kitų Sąjungos teisės aktų, kurie taikomi keitimuisi informacija, kaip nustatyta šių gairių (97) dalyje, taikymui.
(67) Žr. Sutarties 101 straipsnio 3 dalies taikymo gairių 31 dalį.
(68) Jei nenurodyta kitaip, pavyzdžiai apima tiekėjo arba pirkėjo perduotą informaciją, neatsižvelgiant į tokio perdavimo dažnumą ir į tai, ar informacija susijusi su ankstesniais, esamais ar būsimais veiksmais.
(69) Daugiau rekomendacijų dėl PKP, įskaitant netiesiogines PKP taikymo priemones, pateikta 6.1.1 skirsnyje.
(70) Pavyzdžiui, netenkinant reglamento 2 straipsnio 4 dalies, 2 straipsnio 5 dalies arba 3 straipsnio 1 dalies sąlygų.
(71) Žr. Horizontaliųjų gairių skyrių dėl keitimosi informacija ir visas būsimas šių gairių versijas.
(72) Taikant Reglamento (ES) 2022/720 2 straipsnio 6 dalį daroma prielaida, kad vertikalusis susitarimas, kurį sudarė mišrią funkciją atliekantis internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjas, negali būti laikomas atstovavimo susitarimu, kuris nepatenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį; žr. (46) ir (63) dalis.
(73) Žr. (90) dalį.
(74) Žr. (26) dalį.
(75) 2010 m. gruodžio 14 d. Komisijos reglamentas (ES) Nr. 1217/2010 dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 101 straipsnio 3 dalies taikymo tam tikrų rūšių mokslinių tyrimų ir technologijų plėtros susitarimams (OL L 335, 2010 12 18, p. 36).
(76) 2010 m. gruodžio 14 d. Komisijos reglamentas (ES) Nr. 1218/2010 dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 101 straipsnio 3 dalies taikymo tam tikrų rūšių specializacijos susitarimams (OL L 335, 2010 12 18, p. 43).
(77) 2010 m. gegužės 27 d. Komisijos reglamentas (ES) Nr. 461/2010 dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 101 straipsnio 3 dalies taikymo tam tikrų rūšių vertikaliesiems susitarimams ir suderintiems veiksmams variklinių transporto priemonių sektoriuje (OL L 129, 2010 5 28, p. 52).
(78) Taip pat žr. 6.1.2.3.1 ir 6.1.2.3.2 skirsnius.
(79) Taip pat žr. 6.1.2.3.3 skirsnį.
(80) Žr. Reglamento (ES) 2022/720 1 straipsnio 1 dalies h punktą.
(81) Žr. Sprendimo Visma Enterprise, C-306/20, 78 punktą.
(82) Pavyzdžiui, tiekėjas paskiria specialų platintoją, kuris atsako į valdžios institucijų kvietimus dalyvauti konkursuose, susijusiuose su IT įranga ar biuro reikmenimis.
(83) Žr. 1977 m. spalio 25 d. Sprendimo Metro / Komisija, 26/76, EU:C:1977:167 (toliau – Sprendimas Metro / Komisija, C-26/76), 20 ir 21 punktus; 1980 m. gruodžio 11 d. Sprendimo L’Oréal / De Nieuwe AMCK, C-31/80, EU:C:1980:289 (toliau – Sprendimas L’Oréal / De Nieuwe AMCK, C-31/80) 15 ir 16 punktus; 2011 m. spalio 13 d. Sprendimo Pierre Fabre Dermo-Cosmétique SAS / Président de l’Autorité de la concurrence, C-439/09, EU:C:2011:649 (toliau – Sprendimas Pierre Fabre Dermo-Cosmétique, C-439/09), 41 punktą; 2017 m. gruodžio 6 d. Sprendimo Coty Germany GmbH / Parfümerie Akzente GmbH, C-230/16, EU:C:2017:941 (toliau – Sprendimas Coty Germany, C-230/16), 24 punktą.
(84) Žr. Sprendimo Metro / Komisija, C-26/76, 20–22 punktus; 1983 m. spalio 25 d. Sprendimo AEG / Komisija, C-107/82, EU:C:1983:293 (toliau – Sprendimas AEG / Komisija, C-107/82) 33, 34 ir 73 punktus; 1986 m. spalio 22 d. Sprendimo Metro / Komisija, C-75/84, EU:C:1986:399, 45 punktą; 1996 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Leclerc / Komisija, T-88/92, EU:T:1996:192, 106 punktą.
(85) Žr. Sprendimą Metro / Komisija, C-26/76 ir Sprendimą AEG / Komisija, C-107/82.
(86) Žr. Sprendimą Coty Germany, C-230/16.
(87) Žr. Sprendimo Coty Germany, C-230/16, 25–29 punktus.
(88) Žr. Sprendimo Metro / Komisija, C-26/76, 20 ir 21 punktus; Sprendimo L’Oréal / De Nieuwe AMCK C-31/80, 15 ir 16 punktus; Sprendimo AEG / Komisija C-107/82, 35 punktą; 1992 m. vasario 27 d. Sprendimo Vichy / Komisija, T-19/91, EU:T:1992:28, 65 punktą.
(89) Žr. (149) dalį.
(90) Žr. Sprendimo Coty Germany, C-230/16, 43–58 punktus.
(91) Žr. Sprendimą Coty Germany, C-230/16, ypač jo 67 punktą; taip pat žr. šių gairių (208) dalį.
(92) Taip pat žr. (208) dalį.
(93) Žr. Sprendimo Pierre Fabre Dermo-Cosmétique, C-439/09, 54 punktą. Taip pat žr. 6.1.2.3.2 skirsnį.
(94) Taip pat mutatis mutandis žr. 2012 m. birželio 14 d. Sprendimo Auto 24 SARL / Jaguar Land Rover France SAS, C-158/11, EU:C:2012:351, 31 punktą.
(95) Žr. Sprendimo Visma Enterprise, C-306/20, 78 punktą.
(96) Žr. 1986 m. sausio 28 d. Sprendimo Pronuptia de Paris GmbH / Pronuptia de Paris Irmgard Schillgallis, C-161/84, EU:C:1986:41, 16 punktą.
(97) Šiuo tikslu neatsižvelgiama į jokį integruoto platintojo konkuruojančių tiekėjų prekių ar paslaugų pardavimą.
(98) Žr. Sprendimo Javico / Yves Saint Laurent Parfums, C-306/96, 20 punktą.
(99) Žr. 2014 m. birželio 25 d. Komisijos tarnybų darbinį dokumentą „Gairės dėl konkurencijos apribojimų dėl tikslo, siekiant nustatyti, kuriems susitarimams gali būti taikomas De minimis pranešimas (SWD(2014) 198 final, p. 4).
(100) Žr. 2016 m. sausio 20 d. Sprendimo Toshiba Corporation / Komisija, C-373/14 P, EU:C:2016:26, 26 punktą.
(101) Žr. 2020 m. balandžio 2 d. Sprendimo Budapest Bank ir kiti, C-228/18, EU:C:2020:265, 35–37 punktus ir nurodytą jurisprudenciją.
(102) Visų pirma žr. šių gairių (16) dalies a–i punktus, kuriuose apibūdintos veiksmingumo rūšys, kurios paprastai siejamos su vertikaliaisiais apribojimais, ir šių gairių 6.1.1. skirsnį dėl perpardavimo kainų palaikymo. Daugiau bendrų veiksmingumo vertinimo gairių taip pat pateikta 101 straipsnio 3 dalies taikymo gairėse.
(103) Reikėtų pažymėti, kad PKP gali būti siejamas su kitais apribojimais, įskaitant horizontalųjį slaptą susitarimą, sudaromą centralizuoto platinimo (angl. hub-and-spoke) principu grindžiamų susitarimų forma. Jie aptariami Horizontaliųjų gairių 55 dalyje.
(104) Žr., pavyzdžiui, Komisijos sprendimo byloje AT.40428 – Guess 84, 86 ir 137 konstatuojamąsias dalis.
(105) Žr. E. prekybos sektoriaus tyrimo galutinės ataskaitos 602–603 dalis.
(106) Žr. Komisijos sprendimų byloje AT.40182 – Pioneer 136 ir 155 konstatuojamąsias dalis, byloje AT.40469 – Denon & Marantz 95 konstatuojamąją dalį; byloje AT.40181 – Philips 64 konstatuojamąją dalį, byloje AT.40465 – Asus 27 konstatuojamąją dalį.
(107) Reglamento 1 straipsnio 1 dalies e punkte apibrėžtų internetinių tarpininkavimo paslaugų teikėjų galimybės dalytis su internetinių tarpininkavimo paslaugų teikimu susijusiu atlygiu apribojimai nėra griežti apribojimai pagal reglamento 4 straipsnio a punktą, nes jais neribojama pirkėjo galimybė nustatyti savo pardavimo kainą. Taip pat žr. šių gairių (64)–(67) dalis, ypač (67) dalies a punktą.
(108) Žr., pavyzdžiui, Komisijos sprendimą byloje Nr. IV/32.737 – Eirpage, ypač 6 konstatuojamąją dalį.
(109) Šiomis gairėmis nedaromas poveikis mažmenininkų sudarytų horizontaliųjų susitarimų, kuriais sukuriamas ir taikomas toks vykdymo užtikrinimo modelis pagal Sutarties 101 straipsnį, vertinimui, atsižvelgiant į Horizontaliosiose gairėse pateiktas rekomendacijas.
(110) Žr. 1985 m. liepos 3 d. Sprendimo Binon / AMP, C-243/83, EU:C:1985:284, 44 punktą; 1987 m. spalio 1 d. Sprendimo VVR / Sociale Dienst van de Plaatselijke en Gewestelijke Overheidsdiensten, C-311/85, EU:C:1987:418, 17 punktą; 1988 m. balandžio 19 d. Sprendimo Erauw-Jacquery / La Hesbignonne, C-27/87, EU:C:1988:183, 15 punktą.
(111) Pagal Reglamento (EB) Nr. 1/2003 2 straipsnį, įmonei, pretenduojančiai pasinaudoti Sutarties 101 straipsnio 3 dalies nuostatomis, tenka pareiga įrodyti, kad tos dalies sąlygos yra įvykdytos.
(112) Šiuo klausimu žr. (13) ir (16) dalis.
(113) Taip pat žr. (204), (206) ir (210) dalis, susijusias su įvairių rūšių prekybos internetu ir internetinės reklamos apribojimais.
(114) Taip pat žr. Sprendimo Pierre Fabre Dermo-Cosmétique, C-439/09, 54 punktą.
(115) Taip pat žr. Komisijos sprendimo byloje AT.40428 – Guess 118–126 konstatuojamąsias dalis;
(116) Žr. Sprendimo Pierre Fabre Dermo-Cosmétique, C-439/09, 56 bei 57 punktus ir šių gairių (224) dalį.
(117) Žr., pavyzdžiui, Sprendimo Parker Pen / Komisija, T-77/92, 37 punktą.
(118) Žr., pavyzdžiui, 2009 m. liepos 9 d. Sprendimo Peugeot ir Peugeot Nederland / Komisija, T-450/05, EU:T:2009:262, 47 punktą.
(119) Žr., pavyzdžiui, 2009 m. liepos 6 d. Sprendimo Volkswagen / Komisija, T-62/98, EU:T:2000:180, 44 punktą.
(120) Žr., pavyzdžiui, Komisijos sprendimo byloje AT.40433 – Filmų atributikos prekės 54 konstatuojamąją dalį.
(121) Žr., pavyzdžiui, Komisijos sprendimo byloje AT.40433 – Filmų atributikos prekės 52 ir 53 konstatuojamąsias dalis.
(122) Žr., pavyzdžiui, Komisijos sprendimo byloje AT.40436 – Nike 57 konstatuojamąją dalį; Komisijos sprendimo byloje AT.40433 – Filmų atributikos prekės 61–63 konstatuojamąsias dalis.
(123) Žr., pavyzdžiui, Komisijos sprendimo byloje AT.37975 – PO / Yamaha 111 ir 112 konstatuojamąsias dalis. Ir atvirkščiai, susitarimas, pagal kurį tiekėjas susitaria su savo platintojais, kad kai vienas platintojas parduoda kitam platintojui priskirtoje teritorijoje, pirmasis platintojas turi sumokėti antrajam platintojui mokestį, pagrįstą teiktinų paslaugų sąnaudomis, nesiekiama riboti platintojų pardavimo už jiems priskirtų teritorijų ribų (žr. 2004 m. sausio 13 d. Sprendimo JCB Service / Komisija, T-67/01, EU:T:2004:3, 136–145 punktus).
(124) Žr., pavyzdžiui, Komisijos sprendimo byloje AT.40436 – Nike 71 ir 72 konstatuojamąsias dalis; Komisijos sprendimo byloje AT.40433 – Filmų atributikos prekės 65 ir 66 konstatuojamąsias dalis.
(125) Reglamento (ES) 2018/302 3 straipsnis.
(126) Reglamento (ES) 2018/302 5 straipsnis.
(127) Žr. Sprendimo Pierre Fabre Dermo-Cosmétique, C-439/09, 36 ir 37 punktus.
(128) Taip pat žr. (203) dalį.
(129) Taip pat žr. Komisijos sprendimo byloje AT.40428 – Guess 118–126 konstatuojamąsias dalis;
(130) Daugiau pavyzdžių žr. E. prekybos sektoriaus tyrimo galutinės ataskaitos 241 dalį.
(131) Žr. Sprendimo Pierre Fabre Dermo-Cosmétique, C-439/09, 56 bei 57 punktus ir šių gairių (224) dalį.
(132) Taip pat žr. Komisijos sprendimo byloje AT.40428 – Guess 118–126 konstatuojamąsias dalis ir šių gairių 200 dalį;
(133) Sprendimo Coty Germany, C-230/16, 64–69 punktai. taip pat žr. šių gairių 8.2.3 skirsnį.
(134) Taip pat žr. (206) dalies g punktą.
(135) Taip pat žr. 203 dalį.
(136) Taip pat žr. 208 dalies e punktą.
(137) Žr. 2010 m. gruodžio 7 d. Sprendimo Peter Pammer / Reederei Karl Schlüter GmbH & Co. KG and Hotel Alpenhof GesmbH / Oliver Heller, sujungtos bylos C-585/08 ir C-144/09, EU:C:2010:740, 93 punktą.
(138) 2018 m. vasario 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2018/302 dėl nepagrįsto geografinio blokavimo ir kitokių formų diskriminavimo dėl klientų pilietybės, gyvenamosios arba įsisteigimo vietos vidaus rinkoje problemos sprendimo, kuriuo iš dalies keičiami reglamentai (EB) Nr. 2006/2004 ir (ES) 2017/2394 bei Direktyva 2009/22/EB (OL L 60I, 2018 3 2, p. 1).
(139) Žr. Sprendimo Pierre Fabre Dermo-Cosmétique, C-439/09, 56 ir 57 punktus.
(140) Taip pat žr. (222) dalį dėl Reglamento (ES) 2018/302.
(141) Žr. Sprendimo Pierre Fabre Dermo-Cosmétique, C-439/09, 55–58 punktus.
(142) Taip pat žr. (222) dalį dėl Reglamento (ES) 2018/302.
(143) Žr. (227) dalį.
(144) Žr. (237) dalį.
(145) Taip pat žr. (222) dalį dėl Reglamento (ES) 2018/302.
(146) Žr., pavyzdžiui, Komisijos sprendimo byloje AT.40428 – Guess 65–78 konstatuojamąsias dalis.
(147) Taip pat žr. (116) dalį.
(148) Žr. Sprendimo Pierre Fabre Dermo-Cosmétique, C-439/09, 55–58 punktus.
(149) Taip pat žr. (222) dalį dėl Reglamento (ES) 2018/302.
(150) Valstybių narių teismai taip pat negali keisti Reglamento (ES) 2022/720 taikymo srities, išplėsdami jo taikymo sritį susitarimams, kuriems Reglamentas (ES) 2022/720 netaikomas. Bet koks toks išplėtimas, kad ir kokia būtų jo taikymo sritis, turėtų įtakos Komisijos teisėkūros kompetencijos įgyvendinimo būdui (1991 m. vasario 28 d. Sprendimas Stergios Delimitis / Henninger Bräu AG, C-234/89, EU:C:1991:91 (toliau – Sprendimas Delimitis, C-234/89), 46 punktas).
(151) Tačiau mažai tikėtina, kad kumuliacinis ribojamasis poveikis konkurencinėms galimybėms atsiras, jei lygiagretūs vertikaliųjų susitarimų tinklai apima mažiau nei 30 % atitinkamos rinkos, žr. De minimis pranešimo 10 punktą.
(152) Atskiri tiekėjai ar platintojai, kurių rinkos dalis neviršija 5 %, paprastai nelaikomi reikšmingai prisidedančiais prie kumuliacinio ribojamojo poveikio konkurencinėms galimybėms, žr. De minimis pranešimo 10 punktą ir Sprendimo Delimitis / Henninger Bräu AG, C-234/89, 24–27 punktus.
(153) Toks indėlis turi būti vertinamas vadovaujantis 8 skirsnyje išdėstytais kriterijais, susijusiais su vykdymo užtikrinimo politika atskirais atvejais.
(154) Žr. Reglamento (EB) Nr. 1/2003 IV skyrių.
(155) Jei vertikalusis susitarimas nepatenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, kaip nustatyta šių gairių 3 skirsnyje, Reglamento (ES) 2022/720 taikymo klausimas nekyla, nes Reglamente (ES) 2022/720 apibrėžtos vertikaliųjų susitarimų rūšys, kurios paprastai atitinka Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygas, o tai reiškia, kad vertikaliajam susitarimui taikoma Sutarties 101 straipsnio 1 dalis.
(156) Komisijai pakanka pagrįsti, kad viena iš keturių Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygų nėra įvykdyta. Taip yra todėl, kad, siekiant taikyti išimtį pagal 101 straipsnio 3 dalį, turi būti įvykdytos visos keturios sąlygos.
(157) Reglamento (EB) Nr. 1/2003 29 straipsnyje nustatytas reikalavimas dėl kompetentingos konkurencijos institucijos pareigos įrodyti yra susijęs su situacija, kai Reglamentas (ES) 2022/720 netaikomas, o įmonė atskiru atveju remiasi Sutarties 101 straipsnio 3 dalimi. Tokiu atveju pagal Reglamento (EB) Nr. 1/2003 2 straipsnį įmonė privalo įrodyti, kad įvykdytos visos keturios Sutarties 101 straipsnio 3 dalyje nustatytos sąlygos. Šiuo tikslu ji turi pagrįsti savo teiginius; žr. pavyzdžiui, Komisijos sprendimą byloje AT.39226 – Lundbeck, patvirtintą 2016 m. rugsėjo 8 d. Sprendimu Lundbeck / Komisija, T-472/13, EU:T:2016:449, ir 2021 m. kovo 25 d. Sprendimu Typke / Komisija, C-591/16 P, EU:C:2021:243.
(158) Komisija pasinaudojo savo įgaliojimais panaikinti ankstesnių bendrosios išimties reglamentų taikymą priimdama 1992 m. kovo 25 d. sprendimą (laikinosios apsaugos priemonės) dėl procedūros pagal EEB sutarties 85 straipsnį byloje IV/34.072 – Mars / Langnese ir Schöller, kuris patvirtintas 1998 m. spalio 1 d. Sprendimu Langnese-Iglo / Komisija, C-279/95 P, EU:C:1998:447, ir priimdama 1991 m. gruodžio 4 d. sprendimą (laikinosios apsaugos priemonės) dėl procedūros pagal EEB sutarties 85 straipsnį byloje IV/33.157 – Eco System / Peugeot.
(159) Žr. 3.1 skirsnį.
(160) Taip pat žr. (282) dalį.
(161) Kaip nustatyta Sutarties 101 straipsnio 3 dalies taikymo gairių 84 dalyje, sąvoka „vartotojai“ pagal Sutarties 101 straipsnio 3 dalį apima visus tiesioginius ar netiesioginius į susitarimą įtrauktų produktų naudotojus, įskaitant gamintojus, kurie produktą naudoja kaip išteklių, didmeninkus, mažmenininkus ir galutinius vartotojus, t. y. fizinius asmenis, kurie veikia siekdami su savo prekyba ar profesija nesusijusių tikslų.
(162) Žr. Sutarties 101 straipsnio 3 dalies taikymo gaires.
(163) Žr. Sprendimo Ford / Komisija, sujungtos bylos 25/84 ir 26/84, EU:C:1985:340, 24 ir 25 punktus; Sutarties 101 straipsnio 3 dalies taikymo gairių 44 punktas.
(164) Žr., pavyzdžiui, Komisijos sprendimą 1999/242/EB (byla Nr. IV/36.237 – TPS) (OL L 90, 1999 4 2, p. 6). Analogiškai Sutarties 101 straipsnio 1 dalyje numatytas draudimas taikomas tik tol, kol susitarimas turi ribojamąjį tikslą arba poveikį; Sutarties 101 straipsnio 3 dalies taikymo gairių 44 punktas.
(165) Žr. Sutarties 101 straipsnio 3 dalies taikymo gairių 85 dalį.
(166) Žr. 2000 m. kovo 16 d. Sprendimo Compagnie Maritime Belge, sujungtos bylos C-395/96 P ir C-396/96 P, EU:C:2000:132, 130 punktą. Analogiškai ir Sutarties 101 straipsnio 3 dalies taikymas netrukdo taikyti Sutartyje nustatytų laisvo prekių, paslaugų, asmenų ir kapitalo judėjimo taisyklių. Tam tikromis aplinkybėmis šios nuostatos taikomos susitarimams, sprendimams ir suderintiems veiksmams pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį, šiuo klausimu žr. 2002 m. vasario 19 d. Sprendimo Wouters ir kiti, C-309/99, EU:C:2002:98, 120 punktą.
(167) Žr. 1990 m. liepos 10 d. Sprendimą Tetra Pak / Komisija, T-51/89, EU:T:1990:41. Taip pat žr. Sutarties 101 straipsnio 3 dalies taikymo gairių 106 dalį.
(168) Žr. 2003 m. spalio 23 d. Sprendimo Van den Bergh Foods / Komisija, T-65/98, EU:T:2003:281, 104 ir 156 punktus.
(169) Žr. 2018 m. gruodžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2018/2001 dėl skatinimo naudoti atsinaujinančiųjų išteklių energiją (OL L 328, 2018 12 21, p. 82) 2 straipsnio 1 punktą.
(170) Tokioms investicijoms į atsinaujinančiųjų išteklių energiją taip pat gali būti taikomos kitos ES taisyklės, įskaitant tas, kurios numatytos Sutarties 106 straipsnio 1 dalyje, taip pat valstybės pagalbos ir vidaus rinkos taisykles.
(171) Taip pat žr. (343) dalį.
(172) E. prekybos sektoriaus tyrimo galutinės ataskaitos 4.4 skirsnis.
(173) Žr. Sprendimo Coty Germany, C-230/16, 64–69 punktus.
(174) Žr. Sprendimo Coty Germany, C-230/16, 24–36 punktus.
(175) Žr. šių gairių (147)–(150) dalis. ir Sprendimo Coty Germany, C-230/16, 43–58 punktus.
(176) Žr. Sprendimo Visma Enterprise, C-306/20, 78 punktą.
(177) Šiose gairėse kainų palyginimo paslaugomis vadinamos paslaugos, kurios neteikia tiesioginio pirkimo funkcijos. Paslaugos, suteikiančios naudotojams galimybę sudaryti pirkimo sandorius suteikiant pardavimo ir pirkimo funkcijas, šiose gairėse priskiriamos prie elektroninių prekyviečių. Elektroninių prekyviečių naudojimo apribojimai aptariami šių gairių 8.2.3 skirsnyje.
(178) E. prekybos sektoriaus tyrimo galutinės ataskaitos B.4.5 skirsnis.
(179) Fiksuoti mokesčiai, kuriuos gamintojai moka mažmenininkams, kad gautų vietą jų lentynose.
(180) Vienkartiniai mokesčiai, mokami siekiant užtikrinti nuolatinį esamo produkto buvimą lentynoje tam tikrą ilgesnį laikotarpį.
(181) Susitarimas, kaip jis suprantamas Sutarties 101 straipsnyje, taip pat gali būti sudaromas, kai kategorijos valdytojas pateikia neprivalomas rekomendacijas, kurias platintojas sistemingai įgyvendina.
(182) Žr. su konkurentų keitimusi informacija susijusią Sąjungos teismų praktiką, pavyzdžiui, 2017 m. lapkričio 10 d. Sprendimo ICAP / Komisija, T-180/15, EU:T:2017:795, 57 punktą, 2009 m. birželio 4 d. Sprendimo T-Mobile Netherlands ir kiti, C-8/08, EU:C:2009:343, 51 punktą, 2015 m. kovo 19 d. Sprendimo Dole Food ir Dole Fresh Fruit Europe / Komisija, C-286/13 P, EU:C:2015:184, 127 punktą, 2016 m. sausio 21 d. Sprendimo Eturas UAB ir kiti, C-74/14, ECLI:EU:C:2016:42, 40–44 punktus; 2017 m. lapkričio 10 d. Sprendimo ICAP / Komisija, T-180/15, EU:T:2017:795, 57 punktą.
(183) Žr. 1996 m. lapkričio 14 d. Sprendimo Tetra Pak / Komisija, C-333/94 P, EU:C:1996:436, 37 punktą. Taip pat žr. Komisijos komunikatą „Įgyvendinimo prioritetų taikant EB sutarties 82 straipsnį dominuojančių įmonių piktnaudžiaujamam antikonkurenciniam elgesiui gairės“ (OL C 45, 2009 2 24, p. 7).
(184) Žr. 2007 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Microsoft / Komisija, T-201/04, EU:T:2007:289, 917, 921 ir 922 punktus.
(185) Žr. 1991 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Hilti / Komisija, T-30/89, EU:T:1991:70, 67 punktą.