EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52014DC0326
REPORT FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL CONVERGENCE REPORT 2014 (prepared in accordance with Article 140(1) of the Treaty on the Functioning of the European Union)
KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI 2014 M. KONVERGENCIJOS ATASKAITA (parengta pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 140 straipsnio 1 dalį)
KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI 2014 M. KONVERGENCIJOS ATASKAITA (parengta pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 140 straipsnio 1 dalį)
/* COM/2014/0326 final */
KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI 2014 M. KONVERGENCIJOS ATASKAITA (parengta pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 140 straipsnio 1 dalį) /* COM/2014/0326 final */
1.
ATASKAITOS TIKSLAS
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
140 straipsnio 1 dalyje reikalaujama, kad ne rečiau kaip kartą per
dvejus metus arba valstybės narės, kuriai taikoma išimtis, prašymu[1]
Komisija ir Europos Centrinis Bankas (ECB) praneštų Tarybai apie
pažangą, padarytą valstybėms narėms vykdant ekonominės
ir pinigų sąjungos kūrimo įsipareigojimus. Paskutinės
Komisijos ir ECB konvergencijos ataskaitos dėl visų valstybių
narių, kurioms taikoma išimtis, priimtos 2012 m. gegužės
mėn.[2]
2014 m. konvergencijos ataskaitoje aptariamos
šios aštuonios valstybės narės, kurioms taikoma išimtis: Bulgarija,
Čekija, Kroatija, Lietuva, Vengrija, Lenkija, Rumunija ir Švedija[3].
Išsamesnis konvergencijos būklės šiose šalyse vertinimas pateiktas
šios ataskaitos techniniame priede (SWD(2014) 177). Kai buvo rengiama
konvergencijos ataskaita 2012 m., valstybių narių pažanga
siekiant konvergencijos buvo nevienoda, kadangi daugeliui jų teko smarkiai
koreguoti anksčiau susidariusį makroekonominį disbalansą,
atsižvelgiant į ekonomikos ir finansų krizę. Šis vertinimas
atliekamas, kai išorės aplinkybės tebėra sudėtingos,
valstybės narės, kurioms taikoma nukrypti leidžianti nuostata,
atsigauna apskritai sparčiau, o finansų rinkos įžvelgia mažiau
rizikos. Komisijos ir ECB ataskaitų turiniui taikomi
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 140 straipsnio 1 dalyje
nustatyti reikalavimai. Pagal šį straipsnį reikalaujama, kad
ataskaitose būtų vertinama, kaip nacionalinės teisės aktai,
įskaitant nacionalinio centrinio banko statutą, atitinka Sutarties
dėl Europos Sąjungos veikimo 130 ir 131 straipsnius ir Europos
centrinių bankų sistemos ir Europos Centrinio Banko statutą
(toliau – ECBS ir ECB statutas). Ataskaitose taip pat turi būti
nagrinėjama, ar atitinkama valstybė narė yra pasiekusi aukštą
tvarios konvergencijos lygį pagal konvergencijos kriterijus (kainų
stabilumo, viešųjų finansų, valiutos kurso stabilumo ir
ilgalaikių palūkanų normų), taip pat atsižvelgiama į
kitus veiksnius, nurodytus Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 140
straipsnio 1 dalies paskutinėje pastraipoje. Keturi konvergencijos
kriterijai išsamiau aptarti prie Sutarčių pridėtame protokole
(Protokolas Nr. 13 dėl konvergencijos kriterijų). Ekonomikos ir finansų krizė ir pastarojo
meto euro zonos valstybių skolos krizė parodė ekonominės ir
pinigų sąjungos (EPS) ekonomikos valdymo sistemos spragas ir
atskleidė, kad reikia visapusiškiau išnaudoti turimas priemones. Siekiant
užtikrinti tvarų EPS veikimą, nuo to laiko imtasi visapusiškai stiprinti
Sąjungos ekonomikos valdymą. Todėl konvergencijos vertinimas
derinamas su platesnio pobūdžio Europos semestru, kurį
įgyvendinant vadovaujamasi integruotu ir perspektyviniu požiūriu
į ekonominės politikos uždavinius, kylančius EPS užtikrinant
fiskalinį tvarumą, konkurencingumą, finansų rinkos
stabilumą ir ekonomikos augimą. Pagrindinės naujovės
valdymo reformos srityje, kuriomis tobulinamas kiekvienos valstybės
narės konvergencijos proceso ir jos tvarumo vertinimas, apima, inter
alia, perviršinio deficito procedūros sugriežtinimą vykdant
Stabilumo ir augimo pakto reformą 2011 m. ir naujas priemones
makroekonominio disbalanso priežiūros srityje. Visų pirma šioje
ataskaitoje atsižvelgiama į 2014 m. konvergencijos ataskaitų
vertinimą ir įspėjimo mechanizmo ataskaitos[4],
parengtos taikant makroekonominio disbalanso procedūrą, išvadas. Konvergencijos kriterijai Norint išanalizuoti nacionalinės teisės
aktų, įskaitant nacionalinio centrinio banko statutą,
derėjimą su Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 130
straipsniu ir 131 straipsnyje numatyta atitikties užtikrinimo prievole, reikia
įvertinti ir tai, kaip laikomasi piniginio finansavimo draudimo (123
straipsnis) ir privilegijos naudotis finansų įstaigomis draudimo (124
straipsnis), taip pat kaip įvedant eurą laikomasi ECBS tikslų
(127 straipsnio 1 dalis) bei uždavinių (127 straipsnio 2 dalis) ir
kitų nuostatų, susijusių su nacionalinio centrinio banko
integravimu į ECBS. Kainų stabilumo kriterijus apibrėžtas Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 140
straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje: „didelis kainų stabilumas;
ar jis pasiektas, sprendžiama pagal infliacijos lygį, artimą tam,
kurį yra pasiekusios ne daugiau kaip trys valstybės narės,
kuriose kainos yra stabiliausios“. Protokolo dėl konvergencijos kriterijų 1
straipsnyje nustatyta, kad „kainų stabilumo kriterijus <…>
reiškia, kad valstybės narės kainų stabilumas yra tvarus ir
vidutinis infliacijos lygis per vienerius metus iki tyrimo neviršija daugiau
kaip 1,5 procentinio punkto daugiausia trijų valstybių narių,
kuriose kainos yra stabiliausios, infliacijos lygio. Infliacija matuojama
taikant vartotojų kainų indeksą palyginamuoju pagrindu,
atsižvelgiant į nacionalinių apibrėžimų skirtumus“[5].
Tvarumo reikalavimas reiškia, kad priimtinas infliacijos lygis turi būti
iš esmės pasiektas dėl sąnaudų ir kitų
struktūriniu būdu kainų pokyčius lemiančių
veiksnių, o ne dėl laikinų veiksnių poveikio. Todėl
vertinant konvergenciją nagrinėjami veiksniai, turintys poveikio
infliacijos perspektyvai, kartu atsižvelgiant į naujausias Komisijos
tarnybų infliacijos prognozes[6].
Šiuo atžvilgiu ataskaitoje taip pat vertinama, ar tikėtina, kad
artimiausiais mėnesiais šalies infliacijos lygis atitiks pamatinę
vertę. 2014 m. balandžio mėn. apskaičiuota
pamatinė infliacijos lygio vertė buvo 1,7 %, o trys
valstybės narės, kuriose kainos buvo stabiliausios – Latvija,
Portugalija ir Airija[7]. Yra pagrindo prie šalių, kuriose kainos
stabiliausios, nepriskirti tų šalių, kurių infliacijos lygis
negali būti laikomas prasmingu lyginamuoju standartu kitoms
valstybėms narėms[8].
Anksčiau tokios išsiskiriančios šalys nurodytos 2004, 2010 ir
2013 m. konvergencijos ataskaitose[9].
Dabartinėmis aplinkybėmis esama pagrindo Graikiją,
Bulgariją ir Kiprą laikyti išsiskiriančiomis šalimis, nes
jų infliacijos rodikliai labai skyrėsi nuo euro zonos vidurkio ir
juos įtraukus nederamai pasikeistų pamatinė vertė, taigi ir
kriterijaus teisingumas[10].
Graikijos ir Kipro atveju neigiama infliacija iš esmės rodė didelius
koregavimo poreikius ir ypatingą ekonomikos padėtį. Bulgarijos
atveju ją lėmė neįprastai stiprus infliaciją
mažinančių veiksnių derinys, be kita ko, geras derliaus,
administraciniu būdu sumažintos energijos kainos ir importo kainų
mažėjimas. Tokiomis aplinkybėmis, apskaičiuojant pamatinę
vertę, atsižvelgiama į Latviją, Portugaliją ir Airiją –
valstybes nares, kurių infliacijos rodikliai yra antri pagal mažumą. Viešųjų finansų konvergencijos
kriterijus apibrėžtas Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 140 straipsnio 1 dalies antroje įtraukoje: „valstybės
finansinės padėties tvarumas; ar jis pasiektas, sprendžiama pagal
bendrojo šalies biudžeto be perviršinio deficito, kuris nustatomas pagal 126
straipsnio 6 dalį, padėtį“. Protokolo dėl
konvergencijos kriterijų 2 straipsnyje taip pat nurodoma, kad šis
kriterijus reiškia, jog „tyrimo metu valstybė narė nėra
Tarybos sprendimo pagal minėtos sutarties 126 straipsnio 6 dalį
dėl perviršinio deficito buvimo objektas“. Siekiant visapusiškai
stiprinti EPS ekonomikos valdymą, 2011 m. buvo sugriežtinti antriniai
teisės aktai, susiję su viešaisiais finansais, įskaitant naujus
reglamentus, kuriais iš dalies keičiamas Stabilumo ir augimo paktas[11]. Valiutos kurso kriterijus apibrėžtas Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 140
straipsnio 1 dalies trečioje įtraukoje: „Europos pinigų
sistemos valiutos kurso mechanizmo nustatytų normalių svyravimo
ribų laikymasis bent dvejus metus išvengiant nuvertėjimo euro
atžvilgiu“. Protokolo dėl konvergencijos kriterijų 3
straipsnyje nurodoma: „Dalyvavimo Europos pinigų sistemos valiutos
kurso mechanizme kriterijus reiškia, kad valstybė narė laikėsi
norminių svyravimo ribų, numatytų Europos pinigų sistemos
valiutos kurso mechanizme, be didelių nukrypimų bent paskutinius
dvejus metus iki tyrimo. Pirmiausia, valstybė narė negali būti
nuvertinusi savo valiutos dvišalio pagrindinio kurso euro atžvilgiu savo
pačios iniciatyva per tą patį laikotarpį“[12]. Atitinkamas dvejų metų laikotarpis,
kuriuo šioje ataskaitoje vertinamas valiutos kurso stabilumas, yra laikotarpis
nuo 2012 m. gegužės 16 d. iki 2014 m. gegužės
15 d. Vertindama valiutos kurso stabilumo kriterijų, Komisija
atsižvelgia į papildomų rodiklių, kaip antai užsienio valiutos
atsargų ir trumpalaikių palūkanų normų, pokyčius,
taip pat į politikos priemonių, įskaitant užsienio valiutos
intervencines operacijas, ir, kai tinka, tarptautinės finansinės
pagalbos reikšmę išlaikant valiutos kurso stabilumą. Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
140 straipsnio 1 dalies ketvirtoje įtraukoje nustatytas reikalavimas – „valstybės
narės, kuriai taikoma išimtis, pasiektas konvergencijos ir jos dalyvavimo
valiutos kurso mechanizme patvarumas, kurį atspindi ilgalaikių
palūkanų normos“. Protokolo dėl konvergencijos
kriterijų 4 straipsnyje nustatyta, kad „palūkanų normų
konvergencijos kriterijus <…> reiškia, kad vienerių metų
laikotarpiu iki tyrimo valstybės narės vidutinė nominali
ilgalaikė palūkanų norma neviršijo daugiau kaip 2 procentiniais
punktais daugiausia trijų valstybių narių, kuriose kainos yra
stabiliausios, palūkanų normos. Palūkanų normos matuojamos
ilgalaikių vyriausybės obligacijų ar palyginamų
vertybinių popierių pagrindu atsižvelgiant į nacionalinių
apibrėžimų skirtumus“. 2014 m. balandžio mėn. apskaičiuota
pamatinė palūkanų normos vertė buvo 6,2 %[13]. Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
140 straipsnio 1 dalyje taip pat reikalaujama įvertinti kitus ekonominei
integracijai ir konvergencijai svarbius veiksnius. Tokie papildomi veiksniai
apima finansų ir prekių rinkos integraciją, einamosios
sąskaitos mokėjimų balanso pokyčius, taip pat vienetui
tenkančių darbo sąnaudų ir kitų kainų rodiklių
pokyčius. Šie veiksniai nagrinėjami vertinant kainų
stabilumą. Papildomi veiksniai yra svarbūs sklandžios valstybės
narės integracijos į euro zoną rodikliai ir padeda susidaryti
visapusiškesnį konvergencijos tvarumo vaizdą.
2.
BULGARIJA
Atsižvelgdama į teisinio suderinamumo,
atitikties konvergencijos kriterijams įvertinimą ir į papildomus
svarbius veiksnius, Komisija mano, kad Bulgarija neatitinka euro įvedimo
sąlygų. Bulgarijos teisės aktai, visų pirma Bulgarijos Nacionalinio Banko įstatymas, nėra
visiškai suderinti su Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 131
straipsnyje nustatyta atitikties užtikrinimo prievole. Neatitikimai ir
trūkumai yra susiję su centrinio banko nepriklausomumu, piniginio
finansavimo draudimu ir centrinio banko integracija į ECBS euro
įvedimo metu dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 127
straipsnio 2 dalyje ir ECBS ir ECB statuto 3 straipsnyje numatytų
uždavinių. Bulgarija atitinka kainų stabilumo
kriterijų. Per paskutinį konvergencijos
būklės vertinimą 2012 m. vidutinė dvylikos
mėnesių infliacija Bulgarijoje buvo didesnė už pamatinę
vertę. Per 12 mėnesių iki 2014 m. balandžio mėn.
vidutinis infliacijos lygis Bulgarijoje buvo -0,8 % – gerokai mažesnis už
1,7 % pamatinę vertę. Prognozuojama, kad ir ateinančiais
mėnesiais jis bus žymiai mažesnis už pamatinę vertę. Metinė infliacija pagal SVKI sumažėjo
nuo didžiausios vertės 2012 m. rugsėjo mėn. ir 2013 m. antroje
pusėje bei per pirmus 2014 m. mėnesius buvo neigiama.
Infliacijos mažėjimas buvo plataus masto, tačiau daugiausia jį
lėmė mažėjančios importo kainos, administracine tvarka
nustatomų energijos kainų mažėjimas ir geras derlius.
2014 m. balandžio mėn. metinė infliacija pagal SVKI buvo -1,3 %. Tikimasi, kad infliacija ims lėtai augti
antroje 2014 m. pusėje, kai ims silpti palankių energijos ir maisto
kainų pokyčių bazės efektas. Remiantis Komisijos
tarnybų 2014 m. pavasario prognoze numatoma, kad 2014 m.
vidutinė metinė infliacija pagal SVKI bus -0,8 %, o 2015 m.
bus 1,2 %. Palyginti žemas kainų lygis Bulgarijoje (47 % euro
zonos vidurkio 2012 m.) rodo, kad ilgalaikėje perspektyvoje
tolesnės kainų konvergencijos potencialas yra didelis. Bulgarija atitinka viešųjų
finansų kriterijų. Bulgarijai netaikomas
Tarybos sprendimas dėl perviršinio deficito. Valdžios sektoriaus deficitas
sumažėjo nuo 2,0 % BVP 2011 m. iki 0,8 % 2012 m.; mažėjimą
palaikė didesnis pajamų santykis su BVP. 2013 m. deficito ir BVP
santykis sudarė 1,5 %, ir pagal Komisijos tarnybų 2014 m.
pavasario prognozę projektuojama, kad, ekonomikai atsigaunant, skolos
santykis 2014 m. padidės iki 1,9 % BVP, o 2015 m. šiek tiek
sumažės (iki 1,8 %), darant prielaidą, kad politika nesikeis.
2013 m. bendrosios valstybės skolos santykis tebebuvo nedidelis –
18,9 % BVP, tačiau numatoma, kad 2014 m. jis padidės
iki 23,1 % BVP, o 2015 m. sumažės iki 22,7 % BVP. Bulgarija neatitinka valiutos kurso
kriterijaus. Bulgarijos levas neįtrauktas į
VKM II. BNB siekia pirminio tikslo – užtikrinti kainų stabilumą –
taikydamas valiutos kurso sąsają pagal valiutų valdybos
modelį (VVM). Savo VVM Bulgarija nustatė 1997 m. liepos
1 d., susiedama Bulgarijos levą su Vokietijos marke, o vėliau –
su euru. Atsižvelgiant į papildomus rodiklius, kaip antai užsienio
valiutos atsargų pokyčius ir trumpalaikes palūkanų normas,
nuo 2009 m. investuotojai toliau iš esmės palankiai vertina rizikos
veiksnius Bulgarijoje. Didelės oficialiosios atsargos ir toliau užtikrina
VVM atsparumą. Per dvejų metų vertinimo laikotarpį
Bulgarijos levas, taikant VVM, euro atžvilgiu išliko visiškai stabilus. Bulgarija atitinka ilgalaikių
palūkanų normų konvergencijos kriterijų. Vidutinė ilgalaikė palūkanų norma Bulgarijoje
vienus metus iki 2014 m. balandžio mėn. buvo 3,5 %, t. y.
daug mažesnė už 6,2 % pamatinę vertę. Ji taip pat buvo
mažesnė už pamatinę vertę per paskutinį konvergencijos
būklės vertinimą 2012 m. Ji mažėjo nuo daugiau kaip
5 % 2012 m. pradžioje iki maždaug 3,5 % 2013 m. viduryje.
Pajamingumo skirtumas, palyginti su euro zonos ilgalaikėmis
palyginamosiomis obligacijomis[14],
2012 m. antrąjį pusmetį smarkiai sumažėjo, nes regione
atslūgus finansų rinkų nerimui Bulgarijos obligacijų
pajamingumas sumažėjo. 2014 m. pradžioje skirtumas nuo
palyginamųjų Vokietijos vyriausybės obligacijų pajamingumo
šiek tiek padidėjo – iki maždaug 200 bazinių punktų. Be to, išnagrinėti papildomi veiksniai,
įskaitant mokėjimų balanso pokyčius, taip pat darbo,
produktų ir finansų rinkų integraciją. 2013 m.
užfiksuotas didelis Bulgarijos išorės balanso perteklius. Nuo 2011 m. iki
2013 m. prekybos balansas nežymiai pablogėjo, bet neigiamą pokytį
daugiau negu kompensavo pagerėję pajamų sąskaitos ir
einamųjų pervedimų duomenys. Dėl tvirtų prekybos ir
investicijų ryšių Bulgarijos ekonomika yra labai integruota į
euro zonos ekonomiką. Pagal pasirinktus su verslo aplinka susijusius
rodiklius Bulgarijos rezultatai yra prastesni nei daugumos euro zonos
valstybių narių. Bulgarijos finansų sektorius gerai integruotas
į ES finansų sektorių, ypač dėl to, kad užsienio
investuotojams nuosavybės teise priklauso daug bankų sistemos
subjektų. Taikant makroekonominio disbalanso procedūrą buvo
atlikta nuodugni Bulgarijos apžvalga, kurioje nustatyta, kad Bulgarijoje lieka
susidaręs makroekonominis disbalansas, kurį reikia stebėti ir
dėl kurio reikia imtis politikos veiksmų.
3.
ČEKIJA
Atsižvelgdama į teisinio suderinamumo,
atitikties konvergencijos kriterijams įvertinimą ir į papildomus
svarbius veiksnius, Komisija mano, kad Čekija neatitinka euro įvedimo
sąlygų. Čekijos teisės aktai, visų pirma Čekijos nacionalinės tarybos įstatymas
Nr. 6/1993 Coll. dėl Čekijos nacionalinio banko (ČNB
įstatymas), nėra visiškai suderinti su Sutarties dėl
Europos Sąjungos veikimo 131 straipsnyje nustatyta atitikties užtikrinimo
prievole. Neatitikimai susiję su centrinio banko nepriklausomumu ir
centrinio banko integracija į ECBS euro įvedimo metu dėl
ČNB uždavinių ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 127
straipsnio 2 dalyje ir ECBS ir ECB statuto 3 straipsnyje numatytų ECBS
uždavinių. ČNB įstatyme taip pat esama trūkumų, susijusių
su piniginio finansavimo draudimu ir ECBS uždaviniais. Čekija atitinka kainų stabilumo
kriterijų. Per paskutinį konvergencijos
būklės vertinimą 2012 m. vidutinė dvylikos
mėnesių infliacija Čekijoje buvo mažesnė už pamatinę
vertę. Per 12 mėnesių iki 2014 m. balandžio mėn.
vidutinis infliacijos lygis Čekijoje buvo 0,9 %, t. y. mažesnis
už 1,7 % pamatinę vertę. Prognozuojama, kad ateinančiais
mėnesiais jis nukris gerokai žemiau pamatinės vertės. 2012 m. metinė SVKI infliacija
Čekijoje padidėjo labiau nei euro zonoje, didžia dalimi dėl to,
kad buvo padidintas mažesnis PVM tarifas, o didesnės pasaulinių
žaliavų rinkų energijos ir maisto kainos atsiliepė
vartotojų kainoms. Per visus 2013 m. smarkiai mažėjo infliacija,
nes palaipsniui silpnėjo energijos kainų poveikis ir
sulėtėjo paslaugų kainų augimas. Kainos neskubėjo
augti ir dėl to, kad ekonomikai nusmukus nebuvo stiprios vidaus paklausos.
2014 m. pradžioje metinė infliacija pagal SVKI svyravo arti
0,3 %. Numatoma, kad infliacija antrąjį 2014 m.
pusmetį ims augti dėl didelio kronos susilpnėjimo 2013 m.
pabaigoje. Tikimasi, kad 2015 m. infliaciją dar padidins didesnė
vidaus paklausa. Remiantis tuo, pagal Komisijos tarnybų 2014 m.
pavasario prognozę numatoma, kad 2014 m. metinė infliacija pagal SVKI
vidutiniškai bus 0,8 %, o 2015 m. – 1,8 %. Kainų lygis
Čekijoje (maždaug 71 % euro zonos vidurkio 2012 m.) rodo
kainų konvergencijos potencialą ilgalaikėje perspektyvoje. Jei Taryba nuspręs nutraukti perviršinio
deficito procedūrą Čekijos atžvilgiu, Čekija atitiks
viešųjų finansų kriterijų.
Čekijai šiuo metu taikomas Tarybos sprendimas dėl perviršinio
deficito (2009 m. gruodžio 2 d. Tarybos sprendimas)[15].
Taryba rekomendavo Čekijai iki 2013 m. ištaisyti perviršinį
deficitą. Valdžios sektoriaus deficitas Čekijoje 2013 m.
sumažėjo iki 1,5 % BVP. Pagal Komisijos tarnybų 2014 m.
pavasario prognozę, pagrįstą prielaida, kad politika nesikeis,
deficito ir BVP santykis bus 1,9 % 2014 m. ir 2,4 % 2015 m., o
valdžios sektoriaus skola turėtų likti iš esmės pastovi – apie
45,8 % BVP 2015 m. Atsižvelgdama į šiuos pokyčius ir
Komisijos tarnybų 2014 m. pavasario prognozę, Komisija mano, kad
perviršinis deficitas buvo ištaisytas, patikimai ir tvariai sumažinus biudžeto
deficitą iki mažiau kaip 3 % BVP. Taigi Komisija rekomenduoja
Tarybai panaikinti sprendimą dėl perviršinio deficito Čekijoje. Čekija neatitinka
valiutos kurso kriterijaus. Čekijos krona neįtraukta į VKM
II. Čekija taiko svyruojančio valiutos kurso režimą ir sudaro
sąlygas centriniam bankui įsikišti į užsienio valiutų
keitimo rinką. Nuo 2010 m. pradžios iki 2013 m. pabaigos
Čekijos kronos keitimo kursas euro atžvilgiu išliko iš esmės
stabilus: kursas didžia dalimi svyravo nuo 24 iki 26 CZK/EUR. 2013 m.
lapkričio 7 d. ČNB paskelbė įsikišiąs į
užsienio valiutos rinką, kad susilpnintų kroną ir jos keitimo
kursas euro atžvilgiu būtų daugiau nei 27 CZK/EUR. Todėl krona
greitai susilpnėjo nuo mažiau nei 26 CZK/EUR iki daugiau nei 27 CZK/EUR ir
po to, 2014 m. pradžioje, jos kursas buvo artimas 27,4 CZK/EUR. Per dvejus
metus iki šio įvertinimo kronos vertė euro atžvilgiu sumažėjo beveik
11 %. Čekija atitinka ilgalaikių
palūkanų normų konvergencijos kriterijų. Per paskutinį konvergencijos būklės vertinimą
2012 m. vidutinė dvylikos mėnesių palūkanų norma
Čekijoje buvo mažesnė už pamatinę vertę. Vidutinė
ilgalaikė palūkanų norma Čekijoje vienus metus iki
2014 m. balandžio mėn. buvo 2,2 %, t. y. daug mažesnė
už 6,2 % pamatinę vertę. Dėl ilgai trukusio mažėjimo
ilgalaikės palūkanų normos Čekijoje sumažėjo nuo daugiau
kaip 5 % 2009 m. viduryje iki mažiau nei 2 % 2012 m.
pabaigoje. Be to, skirtumas nuo Vokietijos ilgalaikių
palyginamųjų obligacijų sumažėjo iki mažiau negu 100
bazinių punktų. Ilgalaikių palūkanų normų
skirtumas 2013 m. iš esmės nepakito ir svyravo apie maždaug 50 bazinių
punktų, nes pajamingumas šiek tiek padidėjo ir Čekijoje, ir
Vokietijoje. 2014 m. pradžioje skirtumas nuo palyginamųjų
Vokietijos vyriausybės obligacijų pajamingumo padidėjo iki
maždaug 70 bazinių punktų. Be to, išnagrinėti papildomi veiksniai,
įskaitant mokėjimų balanso pokyčius, taip pat darbo,
produktų ir finansų rinkų integraciją. Čekijos
išorės balansas palaipsniui gerėjo nuo daugiau kaip 3 % BVP deficito
2010 m. iki 0,5 % BVP pertekliaus 2013 m., daugiausia dėl
padidėjusio prekybos pertekliaus. Dėl tvirtų prekybos ir
investicijų ryšių Čekijos ekonomika yra labai integruota į
euro zonos ekonomiką. Pagal pasirinktus su verslo aplinka susijusius
rodiklius Čekijos rezultatai yra prastesni nei daugumos euro zonos
valstybių narių. Čekijos finansų sektorius labai
integruotas į ES finansų sektorių, ypač dėl to, kad
užsienio investuotojams nuosavybės teise priklauso daug finansų
tarpininkų. Laikantis makroekonominio disbalanso procedūros nuodugni
Čekijos apžvalga nebuvo atliekama.
4.
KROATIJA
Atsižvelgdama į teisinio suderinamumo,
atitikties konvergencijos kriterijams įvertinimą ir į papildomus
svarbius veiksnius, Komisija mano, kad Kroatija neatitinka euro įvedimo
sąlygų. Kroatijos teisės aktai yra visiškai suderinti
su Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 131 straipsnyje nustatyta
atitikties užtikrinimo prievole. Kroatija atitinka kainų stabilumo
kriterijų. Per 12 mėnesių iki
2014 m. balandžio mėn. vidutinis infliacijos lygis Kroatijoje
buvo 1,1 %, t. y. mažesnis už 1,7 % pamatinę vertę.
Tikimasi, kad ir ateinančiais mėnesiais jis bus mažesnis už pamatinę
vertę. Metinė infliacija pagal SVKI per pastaruosius
pusantrų metų gerokai sumažėjo nuo daugiau kaip 4 % 2012 m.
antrąjį pusmetį iki beveik nulinės 2014 m. pavasarį.
Sumažėjęs infliacijos lygis atspindėjo energijos ir maisto
kainų sumažėjimą pasaulinėse žaliavų rinkose,
silpstantį ankstesnio reguliuojamųjų kainų padidinimo
poveikį ir infliaciją mažinantį užsitęsusio nuosmukio
poveikį. 2014 m. balandžio mėn. metinė infliacija buvo
-0,1 %. Infliacija turėtų išlikti nedidelė
per visus 2014 metus, nes paklausa vidaus rinkoje silpna, darbo rinkos
pokyčiai nepalankūs, o poreikiai mažinti finansinį
įsiskolinimą viešajame bei privačiajame sektoriuose yra dideli.
Komisijos tarnybų 2014 m. pavasario prognozėje numatoma, kad 2014 m.
metinė infliacija pagal SVKI vidutiniškai bus 0,8 %, o 2015 m. –
1,2 %. Kainų lygis Kroatijoje (maždaug 69 % euro zonos vidurkio
2012 m.) rodo tolesnės kainų konvergencijos potencialą
ilgalaikėje perspektyvoje. Kroatija neatitinka viešųjų
finansų kriterijaus. Šiuo metu Kroatijai taikomas
Tarybos sprendimas dėl perviršinio deficito (2014 m. sausio 28 d. Tarybos
sprendimas), kurį ištaisyti Taryba rekomendavo iki 2016 m. Valdžios
sektoriaus deficito ir BVP santykis 2013 m. pasiekė 4,9 %, taigi
truputį sumažėjo nuo 5 % 2012 m. Komisijos tarnybų
2014 m. pavasario prognozėje numatoma, kad 2014 m. deficitas sumažės
iki 3,8 % BVP, o 2015 m. – iki 3,1 % BVP. Projektuojama, kad valdžios
sektoriaus skolos ir BVP santykis didės visu prognozės laikotarpiu –
nuo 67,1 % 2013 m. iki 69,2 % 2015 m. Kroatija neatitinka valiutos kurso kriterijaus.
Kroatijos kuna neįtraukta į VKM II.
Kroatija taiko griežtai valdomo svyruojančio valiutos kurso režimą ir
sudaro sąlygas centriniam bankui įsikišti į užsienio
valiutų keitimo rinką. Per pastaruosius dvejus metus kunos kursas euro
(jos bazinės valiutos) atžvilgiu buvo iš esmės stabilus ir svyravo
tarp 7,4 ir 7,7 HRK/EUR. Nežymus kunos nuvertėjimas euro atžvilgiu
pastaraisiais metais buvo nulemtas prastų vidaus ekonominės
padėties raidos ir nepalankių išorės sąlygų, o
einamųjų metų svyravimas buvo susijęs su turizmo
pajamų sezoniškumu. Kroatija atitinka ilgalaikių
palūkanų normų konvergencijos kriterijų. Metus iki 2014 m. balandžio mėn. vidutinė ilgalaikė
palūkanų norma Kroatijoje, kaip ją atspindi vienos
palyginamosios obligacijos, kurios likutinis terminas yra apie 6 metai,
pelningumas antrinėje rinkoje, buvo 4,8 %, t. y. mažesnė už
6,2 % pamatinę vertę. Ji sumažėjo nuo beveik 7 % 2012
m. viduryje iki maždaug 4,6 % 2013 m. rudenį, o 2014 m.
pradžioje šiek tiek padidėjo. Kadangi ilgesnio laikotarpio kuna
nominuotų valstybės obligacijų nėra, pajamingumo
pokyčiai turėtų būti aiškinami atsargiai. 2014 m. balandžio
mėn. pajamingumo skirtumas nuo palyginamųjų Vokietijos vyriausybės
obligacijų, kurių terminas 6 metai, pajamingumo buvo maždaug 370
bazinių punktų. Be to, išnagrinėti papildomi veiksniai,
įskaitant mokėjimų balanso pokyčius, taip pat darbo,
produktų ir finansų rinkų integraciją. Kroatijos
išorės balansas pastaraisiais metais labai pagerėjo, ir 2013 m.
susidarė 1,2 % BVP perteklius, daugiausia dėl importo
susitraukimo. Dėl tvirtų prekybos ir investicijų ryšių
Kroatijos ekonomika yra integruota į euro zoną, tačiau ryšiai su
pasaulinėmis tiekimo grandinėmis liko silpnos. Pagal pasirinktus su
verslo aplinka susijusius rodiklius Kroatijos rezultatai yra prastesni nei
daugumos euro zonos valstybių narių. Finansų sektorius yra labai
integruotas į euro zoną tuo, kad šalies bankai nuosavybės teise
priklauso užsienio investuotojams. Taikant makroekonominio disbalanso
procedūrą buvo atlikta nuodugni Kroatijos apžvalga, kurioje
nustatyta, kad šalyje yra susidaręs perviršinis makroekonominis
disbalansas, kurį reikia stebėti ir dėl kurio reikia imtis
tvirtų politikos veiksmų. Politikos veiksmų būtina imtis
visų pirma dėl pažeidžiamumo, susijusio su nemažais išorės
įsipareigojimais, prastėjančiais eksporto rezultatais, dideliu
įmonių įsiskolinimu ir sparčiai augančia valdžios
sektoriaus skola.
5.
LIETUVA
Atsižvelgdama į teisinio suderinamumo,
atitikties konvergencijos kriterijams įvertinimą ir į papildomus
svarbius veiksnius, Komisija mano, kad Lietuva atitinka euro įvedimo
sąlygas. Lietuvos teisės aktai yra visiškai
suderinti su Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 131 straipsnyje nustatyta atitikties užtikrinimo prievole. Lietuva atitinka kainų stabilumo
kriterijų. Per paskutinį konvergencijos
būklės vertinimą 2012 m. vidutinė dvylikos
mėnesių infliacija Lietuvoje buvo didesnė už pamatinę
vertę. Per 12 mėnesių iki 2014 m. balandžio mėn. vidutinis
infliacijos lygis Lietuvoje buvo 0,6 % – gerokai mažesnis už 1,7 %
pamatinę vertę. Projektuojama, kad ir ateinančiais
mėnesiais jis bus mažesnis už pamatinę vertę. 2008 m. metinė infliacija pagal SVKI
pasiekė aukščiausią lygį – 10 %, vėliau dėl
ekonomikos nuosmukio ir reikšmingo nominalaus darbo užmokesčio koregavimo
infliacija 2009 m. ir 2010 m. mažėjo. 2011 m., išaugus
pagrindinių produktų kainoms ir atsigaunant ekonomikai, infliacija
vėl padidėjo iki vidutiniškai 4,1 %. Po to ji iš esmės
mažėjo dėl mažesnės energijos ir perdirbtų maisto
produktų kainų infliacijos, kurią taip pat palaikė
nenutrūkstamas darbo užmokesčio ribojimas ekonomikoje. Infliacija
sumažėjo iki 3,2 % 2012 m. ir 1,2 % 2013 m. Pagal Komisijos tarnybų 2014 m. pavasario
prognozę numatoma, kad 2014 m. metinė infliacija pagal SVKI bus vidutiniškai
1,0 %, daugiausia dėl palankių maisto produktų ir energijos
kainų pokyčių. Prognozuojama, kad didėjant vidaus paklausai
2015 m. ji turėtų padidėti iki 1,8 %. Palyginti žemas kainų
lygis Lietuvoje (maždaug 63 % euro zonos vidurkio 2012 m.) rodo
tolesnės kainų konvergencijos potencialą ilgalaikėje
perspektyvoje. Tvari konvergencija reiškia, kad pamatinės
vertės atitiktį lemia pamatiniai elementai, o ne laikini veiksniai. Teigiamas
kainų stabilumo kriterijaus atitikties vertinimas pagrįstas pamatinių
elementų analize ir faktu, kad yra pakankamai atsargos nuo pamatinės
vertės. Ilgesnio laikotarpio infliacijos perspektyvos
priklausys visų pirma nuo to, ar darbo užmokesčio augimas atitiks
našumo augimą. Kadangi Lietuva vis dar yra atotrūkio mažinimo ekonomika,
tikimasi, kad darbo užmokestis augs sparčiau nei daugelyje labiausiai
pažengusių euro zonos narių. Tačiau su atotrūkio mažinimu
susijusio kainų koregavimo keliamą riziką kainų stabilumui
riboja pastaruoju metu parodytas darbo rinkos lankstumas ir darbo
užmokesčio nustatymo mechanizmai, kurie turėtų užtikrinti, kad
darbo sąnaudos atitiktų našumą. Tai rizikai atsirasti neleidžia
ir didelė šalies pažanga įgyvendinant ES paslaugų direktyvą
ir mažos patekimo į rinką sąnaudos, kurios padeda išlaikyti didelį
konkurencinį spaudimą, kaip galima spręsti iš pastarojo meto
atvejo, kai į mažmeninę rinką įžengė nauji dalyviai.
Dėl aukštos kvalifikacijos darbo jėgos trūkumo darbo užmokestis
našumo atžvilgiu vidutiniu laikotarpiu galėtų išaugti. Siekiant
išvengti įtampos darbo rinkoje bus svarbu šalinti likusias kliūtis.
Energijos tiekimo įvairinimas ir konkurencingesnės rinkos taip pat
prisidėtų prie palankių kainų pokyčių energetikos
sektoriuje. Lietuva atitinka viešųjų finansų
kriterijų. Lietuvai netaikomas Tarybos sprendimas
dėl perviršinio biudžeto. Valdžios sektoriaus deficitas sumažėjo nuo
5,5 % BVP 2011 m. iki 3,2 % 2012 m. didžia dalimi dėl
išlaidų ribojimo. 2013 m. deficito ir BVP santykis sudarė 2,1 %
ir pagal Komisijos tarnybų 2014 m. pavasario prognozę projektuojama,
kad skolos santykis 2014 m. liks 2,1 % BVP, o 2015 m. mažės iki
1,6 %, darant prielaidą, kad politika nesikeis. Valdžios sektoriaus
skola turėtų didėti nuo 39,4 % BVP 2013 m. iki
41,4 % BVP 2015 m. Lietuva įgyvendino keletą fiskalinio valdymo
priemonių, kurios turėtų padėti vykdyti ilgesnės
trukmės įsipareigojimą užtikrinti tvarius viešuosius finansus.
2012 m. kovo mėn. Lietuva pasirašė Sutartį dėl
stabilumo, koordinavimo ir valdymo ekonominėje ir pinigų
sąjungoje, ir 2012 m. rugsėjo mėn. Seimas priėmė
atitinkamą ratifikavimo įstatymą. Tai reiškia papildomą
įsipareigojimą vykdyti į stabilumą orientuotą ir
tvarią fiskalinę politiką. Teisės aktų projektų rinkiniui,
kuriame yra konstitucinis įstatymas dėl valdžios sektoriaus
finansų tvarumo pagal fiskalinį susitarimą, balandžio viduryje
pritarė Vyriausybė, ir dėl jo bus balsuojama Seime.
Valstybės kontrolės įstaigai būtų pavestos
nepriklausomos fiskalinės tarybos funkcijos. Sutarties dėl stabilumo,
koordinavimo ir valdymo ekonominėje ir pinigų sąjungoje
perkėlimas į nacionalinę teisę reikštų tolesnį
galiojančių teisės aktų, ypač 2007 m. priimto ir
nuo 2013 m. taikomo Fiskalinės drausmės įstatymo, palaikymą.
Tas įstatymas pagrįstas Stabilumo ir augimo pakto nuostatomis, jame
viršutinės išlaidų ribos siejamos su pajamomis ir nustatytas tikslas
– subalansuoti biudžetą vidutiniu laikotarpiu ir užtikrinti ilgalaikį
tvarumą. Tačiau jame nenumatyta privaloma vidutinės trukmės
išlaidų sistema. Be to, prieš pradedant 2014 m. biudžeto
planavimo ir vykdymo procesą visiškai įsigaliojo nacionalinio
biudžeto įstatymo pakeitimai, kuriais įgyvendinama Tarybos direktyva
2011/85/ES dėl reikalavimų valstybių narių biudžeto
sistemoms ir siekiama subalansuoto biudžeto ar biudžeto pertekliaus per
ciklą. Šie pakeitimai padidina vyriausybės atskaitomybę dėl
daugiamečių fiskalinių tikslų įgyvendinimo;
tačiau naujojo įstatymo poveikis dar turi būti įvertintas. Lietuva atitinka valiutos kurso kriterijų. Lietuva prisijungė prie VKM II 2004 m. birželio 28 d. ir, kai
priimama ši ataskaita, jau beveik dešimt metų yra to mechanizmo
dalyvė. Prisijungus prie VKM II, valdžios institucijos vienašališkai
įsipareigojo išlaikyti plačiausiai taikomą mechanizmo
modelį – valiutų valdybą. Valiutų valdybos modelis tvirtai
palaikomas užsienio valiutos atsargomis. Trumpalaikių palūkanų
normų skirtumas nuo euro zonos sumažėjo iki labai žemo lygio.
Dvejų metų vertinimo laikotarpiu litas nenukrypo nuo centrinio
pariteto ir jo atžvilgiu nekilo įtampos. Lietuva atitinka ilgalaikių
palūkanų normų konvergencijos kriterijų. Vidutinė ilgalaikė palūkanų norma vienus metus iki
2014 m. balandžio mėn. buvo 3,6 %, t. y. daug mažesnė
už 6,2 % pamatinę vertę. Kai buvo atliekamas paskutinis konvergencijos
būklės vertinimas 2012 m., vidutinė ilgalaikė
palūkanų norma Lietuvoje buvo mažesnė už pamatinę
vertę (5,2 %). Ji toliau palaipsniui mažėjo iki mažiau nei
4 % 2013 m., ir tai lėmė palankesnis investuotojų
požiūris į šalį, taip pat pagerinti valstybės kredito
reitingai ir santykinai maža vidaus infliacija. Nors ilgalaikių litais
nominuotų vyriausybės obligacijų rinka yra gana nedidelė,
2012 m. ir 2013 m. Vyriausybė išplatino skolos vertybinius
popierius, kurių pradinis terminas yra iki 10 metų. Be to, išnagrinėti papildomi veiksniai,
įskaitant mokėjimų balanso pokyčius, taip pat darbo,
produktų ir finansų rinkų integraciją. Po nemažo
pertekliaus 2009 m. Lietuvos išorės balansas (t. y. bendra einamoji
ir kapitalo sąskaita) vėl šiek tiek pablogėjo 2010 m., o
2011 m. deficitas pasiekė apie 1,2 % BVP, tačiau 2012 m. ir
2013 m. vėl užfiksuotas perteklius. 2009 m. užfiksuotas pajamų
sąskaitos perteklius (tai labiausiai susiję su didžiuliais užsienio
kapitalo bankų atidėjiniais paskolų nuostoliams padengti), o nuo
2010 m., kai dauguma užsienio bankų vėl pradėjo dirbti
pelningai, – deficitas. Nuolat fiksuotas didelis einamųjų
pervedimų ir kapitalo sąskaitos perteklius, ir tai yra dėl teigiamų
grynųjų įplaukų iš ES fondų ir migrantų
perlaidų. Grynųjų tiesioginių užsienio investicijų
(TUI) srautai, kurie buvo staigiai susitraukę 2009 m., atsinaujino ir
2011 m. pasiekė aukščiausią lygį – 3,2 % BVP,
tačiau 2012 m. sumažėjo iki 0,7 % , o 2013 m. atsigavo tik
truputį. Žymus realiojo efektyviojo valiutos kurso sumažėjimas
2009–2011 m., ypač dėl defliacinio vienetui tenkančių
darbo sąnaudų poveikio, labai paskatino Lietuvos kainų
konkurencingumą, ir Lietuva gerokai pagerino eksporto rezultatus. Nuo 2012
m. vidurio iki 2014 m. balandžio mėn. po nedidelio padidėjimo pagal
vienetui tenkančias darbo sąnaudas pakoreguotas realusis efektyvusis
valiutos kursas išaugo maždaug 6 %, o pagal SVKI pakoreguotas realusis
efektyvusis keitimo kursas išaugo maždaug 3 %. Dėl tvirtų ir prekybos, ir
investicijų ryšių Lietuvos ekonomika yra gerai integruota į euro
zonos ekonomiką. Darbo rinka parodė didelį lankstumą,
tačiau struktūrinis nedarbas yra didelis. Pagal pasirinktus su verslo
aplinka susijusius rodiklius Lietuvos rezultatai iš esmės atitinka euro
zonos valstybių narių vidurkį. Lietuvos finansų sektorius
yra gerai integruotas į ES finansų sistemą – tai rodo
didelė užsienio kapitalo bankų dalis. Finansinė priežiūra
pastaraisiais metais gerokai sustiprinta. Sustiprėjo bendradarbiavimas su buveinės
šalių priežiūros institucijomis.
6.
VENGRIJA
Atsižvelgdama į teisinio suderinamumo,
atitikties konvergencijos kriterijams įvertinimą ir į papildomus
svarbius veiksnius, Komisija mano, kad Vengrija neatitinka euro įvedimo
sąlygų. Vengrijos teisės aktai, visų pirma Magyar Nemzeti Bank (MNB) įstatymas, nėra
visiškai suderinti su Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 131
straipsnyje nustatyta atitikties užtikrinimo prievole. Neatitikimai visų
pirma susiję su MNB nepriklausomumu, piniginio finansavimo draudimu ir
centrinio banko integracija į ECBS euro įvedimo metu dėl
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 127 straipsnio 2 dalyje ir
ECBS ir ECB statuto 3 straipsnyje numatytų ECBS uždavinių. Be to, MNB
įstatyme esama neatitikimo ir kitų trūkumų, susijusių
su MNB integracija į ECBS. Vengrija atitinka kainų stabilumo
kriterijų. Per paskutinį konvergencijos
būklės vertinimą 2012 m. vidutinė dvylikos
mėnesių infliacija Vengrijoje buvo didesnė už pamatinę
vertę. Per 12 mėnesių iki 2014 m. balandžio mėn. vidutinis
infliacijos lygis Vengrijoje buvo 1,0 % – gerokai mažesnis už 1,7 %
pamatinę vertę. Prognozuojama, kad ir ateinančiais
mėnesiais jis bus mažesnis už pamatinę vertę. Metinė infliacija aukščiausią
ribą pasiekė 2012 m. rugsėjo mėn., o 2013 m. sausio
mėn. smarkiai nukrito, nes išblėso ankstesnio netiesioginių
mokesčių šuolio poveikis ir pradėjo mažėti keleto
komunalinių paslaugų kainos. Energijos ir maisto kainų
mažėjimas, taip pat silpna vidaus paklausa ir istoriškai maži infliacijos
lūkesčiai taip pat prisidėjo prie infliacijos mažinimo. Kita
vertus, akcizo padidinimas ir kai kurios kitos vyriausybės priemonės
davė nemažą postūmį kilti kainoms. 2014 m. balandžio
mėn. metinė infliacija pagal SVKI buvo -0,2 %. Pagal Komisijos tarnybų 2014 m. pavasario
prognozę numatoma, kad 2014 m. infliacija padidės iki 1,0 %, o
2015 m. – iki 2,8 %, visų pirma dėl silpstančio
komunalinių paslaugų kainų mažėjimo, mažiau palankios
žaliavų kainų raidos ir laipsniško gamybos apimties atotrūkio
įveikimo. Palyginti žemas kainų lygis Vengrijoje (maždaug 59 %
euro zonos vidurkio 2012 m.) rodo tolesnės kainų konvergencijos
potencialą ilgalaikėje perspektyvoje. Vengrija atitinka viešųjų
finansų kriterijų. Vengrijai netaikomas
Tarybos sprendimas dėl perviršinio biudžeto. 2011 m. valdžios sektoriaus
balanso perteklius siekė 4,3 % BVP dėl didelės
vienkartinės operacijos, o 2012 m. virto 2,1 % BVP deficitu.
2013 m. deficito ir BVP santykis pasiekė 2,2 % ir pagal Komisijos
tarnybų 2014 m. pavasario prognozę bus 2,9 % BVP 2014 m. ir
2,8 % 2015 m., darant prielaidą, kad politika nesikeis.
Projektuojama, kad valdžios sektoriaus skola nežymiai padidės nuo
79,2 % BVP 2013 m. iki 79,5 % BVP 2015 m. Vengrija neatitinka valiutos kurso kriterijaus.
Vengrijos forintas neįtrauktas į VKM II.
Vengrija taiko svyruojančio valiutos kurso režimą ir sudaro
sąlygas centriniam bankui įsikišti į užsienio valiutų
keitimo rinką. Pastaraisiais metais forinto kursas euro atžvilgiu buvo
nepastovus. Forintas buvo iš esmės stabilus euro atžvilgiu 2012 m.
antrąjį pusmetį, tačiau 2013 m. pradžioje nuvertėjo
apie 6 %. Gegužės mėn. forintas, palaikomas investuotojų
susidomėjimo ES finansiniu turtu ir gerėjančia makroekonomine
padėtimi, sustiprėjo ir toliau visus 2013 m. išsilaikė
290–300 HUF/EUR kursas, išskyrus kelias dienas iki JAV federalinės
rezervų sistemos valdybos rugsėjo mėn. posėdžio ir gruodžio
pabaigą. Per pirmuosius 2014 m. mėnesius forinto kursas
išsilaikė aukštesnis nei 300 HUF/EUR, nors buvo laikino spaudimo,
visų pirma susijusio su lūkesčiais dėl JAV pinigų
politikos, tolesnio šalies pinigų politikos švelninimo, taip pat su
politine krize Ukrainoje. Vengrija atitinka
ilgalaikių palūkanų normų konvergencijos kriterijų.
Vidutinė ilgalaikė palūkanų norma vienus metus iki
2014 m. balandžio mėn. buvo 5,8 %, t. y. mažesnė už
6,2 % pamatinę vertę. Per paskutinį Vengrijos
konvergencijos būklės vertinimą 2012 m. ji buvo
didesnė už pamatinę vertę. Mėnesio vidutinės
ilgalaikės palūkanų normos sumažėjo nuo 9,5 %
(didžiausio lygio) 2012 m. pradžioje iki beveik 5 % 2013 m.
gegužės mėn. Ilgalaikės palūkanų normos buvo
pakilusios 2013 m. vasarą ir 2014 m. pradžioje, tačiau paprastai
svyravo nenutoldamos nuo metinio vidurkio. 2014 m. balandžio mėn.
ilgalaikės palūkanų normos skirtumas nuo palyginamųjų
Vokietijos vyriausybės obligacijų pajamingumo buvo maždaug 410
bazinių punktų. Be to, išnagrinėti papildomi veiksniai,
įskaitant mokėjimų balanso pokyčius, taip pat darbo,
produktų ir finansų rinkų integraciją. Vengrijos
išorės perteklius nuo 2009 m. kiekvienais metais palaipsniui didėjo.
Nuo 2011 m. šį pagerėjimą labiausiai lėmė didesnis
prekybos prekėmis perteklius ir geresnis ES lėšų
įsisavinimas. Grynųjų tiesioginių užsienio investicijų
srautai ir toliau lieka palyginti maži. 2008 m. rudenį ES ir TVF Vengrijai
suteikta mokėjimų balanso pagalbos programa baigė galioti 2010
m. pabaigoje. 2011 m. lapkričio mėn. Vengrija paprašė
prevencinės mokėjimų balanso pagalbos, tačiau, šalies
finansų rinkos padėčiai stabilizavusis, 2014 m. sausio mėn.
šį prašymą atsiėmė. Dėl tvirtų prekybos ir
investicijų ryšių Vengrijos ekonomika yra labai integruota į
euro zonos ekonomiką. Pagal pasirinktus su verslo aplinka susijusius
rodiklius Vengrijos rezultatai yra prastesni nei daugumos euro zonos
valstybių narių. Vengrijos ekonomika yra labai integruota į euro
zoną prekybos ir investicijų ryšiais. Taikant makroekonominio
disbalanso procedūrą buvo atlikta nuodugni Vengrijos apžvalga,
kurioje nustatyta, kad Vengrijoje lieka makroekonominis disbalansas, kurį
reikia stebėti ir dėl kurio reikia imtis ryžtingų politikos veiksmų.
7.
LENKIJA
Atsižvelgdama į teisinio suderinamumo,
atitikties konvergencijos kriterijams įvertinimą ir į papildomus
svarbius veiksnius, Komisija mano, kad Lenkija neatitinka euro įvedimo
sąlygų. Lenkijos teisės aktai, visų pirma Narodowy Bank Polski (NBP) įstatymas ir
Lenkijos Respublikos Konstitucija, nėra visiškai suderinti su
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 131 straipsnyje nustatyta
atitikties užtikrinimo prievole. Neatitikimai susiję su centrinio banko
nepriklausomumu, piniginio finansavimo draudimu ir centrinio banko integracija
į ECBS euro įvedimo metu. Be to, NBP įstatyme taip pat esama
trūkumų, susijusių su centrinio banko nepriklausomumu ir NBP
integracija į ECBS euro įvedimo metu. Lenkija atitinka kainų stabilumo
kriterijų. Per paskutinį konvergencijos
būklės vertinimą 2012 m. vidutinė dvylikos
mėnesių infliacija Lenkijoje buvo didesnė už pamatinę
vertę. Per 12 mėnesių iki 2014 m. balandžio mėn.
vidutinis infliacijos lygis Lenkijoje buvo 0,6 % – gerokai mažesnis už
1,7 % pamatinę vertę. Tikimasi, kad ir ateinančiais mėnesiais
jis bus mažesnis už pamatinę vertę. Dėl palankios žaliavų kainų raidos
ir staigaus telekomunikacijų paslaugų kainų kritimo metinė
infliacija pagal SVKI sparčiai mažėjo nuo daugiau kaip 4 %
2012 m. pirmą pusmetį iki mažiau nei 1 % 2013 m.
antrąjį ketvirtį. Ji nesiekė 1 % per antrąjį
2013 m. pusmetį ir 2014 m. pradžioje, o tai rodo mažą
infliacinį spaudimą pasaulio rinkose ir santykinai stabilų
valiutos kursą. Pagal Komisijos tarnybų 2014 m. pavasario
prognozę numatoma, kad infliacija augs tik laipsniškai iki 1,1 % 2014
m. ir 1,9 % 2015 m., nes apskaičiuota, kad gamybos apimties
atotrūkis liks neigiamas. Palyginti nedidelis kainų lygis Lenkijoje
(beveik 56 % euro zonos vidurkio 2012 m.) rodo tolesnės kainų
konvergencijos potencialą ilgalaikėje perspektyvoje. Lenkija neatitinka viešųjų
finansų kriterijaus. Šiuo metu Lenkijai taikomas
Tarybos sprendimas dėl perviršinio deficito (2009 m. liepos 7 d. Tarybos
sprendimas)[16].
Taryba rekomendavo Lenkijai iki 2012 m. ištaisyti perviršinį
deficitą. 2013 m. birželio 21 d. Taryba padarė išvadą,
kad Lenkija ėmėsi veiksmingų priemonių, bet atsitiko
nepalankių ekonominių įvykių, padariusių didelę
įtaką viešiesiems finansams, ir Taryba pagal SESV 126 straipsnio 7
dalį priėmė persvarstytą rekomendaciją, kurioje Lenkijai
rekomenduojama panaikinti perviršinio deficito padėtį iki
2014 m. Taryba nustatė 2013 m. spalio 1 d. terminą, iki kurio
Lenkija turėjo imtis veiksmingų priemonių. 2013 m. gruodžio
10 d. Taryba, vadovaudamasi Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
126 straipsnio 8 dalimi, nustatė, kad Lenkija nesiėmė
veiksmingų priemonių. Pagal SESV 126 straipsnio 7 dalį ji
priėmė naują rekomendaciją, pagal kurią Lenkijai
rekomenduojama tvirtai ir patikimai panaikinti perviršinio deficito
padėtį iki 2015 m. Pagal Komisijos tarnybų 2014 m.
pavasario prognozę projektuojama, kad valdžios sektoriaus biudžeto
balansas keisis nuo 4,3 % BVP deficito 2013 m. iki 5,7 % BVP
pertekliaus 2014 m., didžia dalimi dėl didelio vienkartinio turto
perdavimo iš antrosios pakopos pensijų kaupimo sistemos. Tikimasi, kad
2015 m. valdžios sektoriaus biudžeto balansas vėl taps neigiamas: pagal
ESS 95 bus pasiektas 2,9 % BVP deficitas. Prognozuojama, kad valdžios
sektoriaus skolos ir BVP santykis sumažės nuo 57 % 2013 m. iki 49,2 %
2014 m., didžia dalimi dėl pensijų fondo turto perdavimo, o 2015 m.
išaugs iki 50 %. Lenkija neatitinka valiutos kurso kriterijaus. Lenkijos zlotas neįtrauktas į VKM II. Lenkija taiko
svyruojančio valiutos kurso režimą ir sudaro sąlygas centriniam
bankui įsikišti į užsienio valiutų keitimo rinką. Po
smarkaus nuvertėjimo 2011 m. antrąjį pusmetį, kai NBP
teko įsikišti į užsienio valiutų keitimo rinką,
2012 m. pradžioje zloto kursas euro atžvilgiu iš dalies atsigavo.
Vėliau zloto kursas iš esmės stabilizavosi ir iki 2014 m. pradžios
daugiausia prekiauta 4,1–4,3 PLN/EUR kursu. Palyginti su 2012 m. balandžio
mėn., zloto kursas euro atžvilgiu 2014 m. balandžio mėn. buvo iš
esmės nepasikeitęs. Lenkija atitinka ilgalaikių
palūkanų normų konvergencijos kriterijų. Per paskutinį konvergencijos būklės vertinimą
2012 m. vidutinė dvylikos mėnesių ilgalaikė
palūkanų norma Lenkijoje prilygo pamatinei vertei. Vidutinė
ilgalaikė palūkanų norma vienus metus iki 2014 m. balandžio
mėn. buvo 4,2 %, t. y. daug mažesnė už 6,2 %
pamatinę vertę. Ilgalaikių palūkanų normos
sumažėjo nuo daugiau kaip 6 % 2011 m. pradžioje iki mažiau nei
4 % iki 2012 m. pabaigoje, ir tai lėmė palankesnis
investuotojų požiūris į šalį, taip pat žymus vidaus
infliacijos sumažėjimas. Per antrąjį 2013 m. pusmetį
ilgalaikės palūkanų normos vėl padidėjo, nes
pasaulinėse finansų rinkose mažėjo noras rizikuoti. Todėl
2014 m. pradžioje ilgalaikės palūkanų normos skirtumas nuo
palyginamųjų Vokietijos vyriausybės obligacijų svyravo apie
270 bazinių punktų. Be to, išnagrinėti papildomi veiksniai,
įskaitant mokėjimų balanso pokyčius, taip pat darbo,
produktų ir finansų rinkų integraciją. Lenkijos išorės
balansas pastaraisiais metais labai pagerėjo: 2013 m. pasiektas 1 %
BVP perteklius, kurį lėmė pagerėjęs prekybos balansas.
Dėl tvirtų ir prekybos, ir investicijų ryšių Lenkijos
ekonomika yra gerai integruota į euro zonos ekonomiką. Pagal
pasirinktus su verslo aplinka susijusius rodiklius Lenkijos rezultatai yra
prastesni nei daugumos euro zonos valstybių narių. Lenkijos
finansų sektorius yra gerai integruotas į ES finansų
sistemą – tai rodo didelė užsienio kapitalo bankams tenkanti dalis.
Taikant makroekonominio disbalanso procedūrą Lenkijos atžvilgiu
nebuvo atliekama nuodugni apžvalga.
8.
RUMUNIJA
Atsižvelgdama į teisinio suderinamumo,
atitikties konvergencijos kriterijams įvertinimą ir į papildomus
svarbius veiksnius, Komisija mano, kad Rumunija neatitinka euro įvedimo
sąlygų. Rumunijos teisės aktai, visų pirma Įstatymas Nr. 312 dėl Rumunijos
Nacionalinio Banko įstatų (RNB įstatymas), nėra visiškai
suderinti su Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 131
straipsnyje nustatyta atitikties užtikrinimo prievole. Neatitikimai susiję
su centrinio banko nepriklausomumu, piniginio finansavimo draudimu ir centrinio
banko integracija į ECBS euro įvedimo metu. Be to, RNB įstatyme
yra trūkumų, susijusių su centrinio banko nepriklausomumu ir
centrinio banko integracija į ECBS euro įvedimo metu dėl RNB
uždavinių ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 127
straipsnio 2 dalyje ir ECBS ir ECB statuto 3 straipsnyje numatytų ECBS
uždavinių. Rumunija neatitinka kainų stabilumo
kriterijaus. Per paskutinį konvergencijos
būklės vertinimą 2012 m. vidutinė dvylikos
mėnesių infliacija Rumunijoje buvo didesnė už pamatinę
vertę. Per 12 mėnesių iki 2014 m. balandžio mėn.
vidutinis infliacijos lygis Rumunijoje buvo 2,1 %, t. y. didesnis už
1,7 % pamatinę vertę. Prognozuojama, kad ir ateinančiais
mėnesiais jis bus didesnis už pamatinę vertę. Infliacijos lygis pastaraisiais metais Rumunijoje
buvo nepastovus ir didelis. Po to, kai 2010 m. viduryje buvo padidintas
standartinis PVM tarifas ir išaugo maisto kainos, 2011 m. gegužės
mėn. metinė infliacija pasiekė aukščiausią lygį –
8,5 %. Antrąjį 2011 m. pusmetį ir 2012 m. pradžioje ji
stipriai sumažėjo, iš dalies dėl gero derliaus ir mažesnių
energijos žaliavų kainų, tačiau 2012 m. antrąjį
pusmetį ir 2013 m. pradžioje vėl ėmė augti dėl
kylančių maisto ir energijos kainų. 2012 m. ir 2013 m.
vidutinė metinė infliacija sumažėjo iki šiek tiek daugiau kaip
3 %. Tikimasi, kad mažėjant maisto produktų
kainoms 2014 m. infliacija bus mažesnė, o 2015 m. didės, nes
numatomas vidaus paklausos atsigavimas. Komisijos tarnybų 2014 m.
pavasario prognozėje numatoma, kad 2014 m. metinė infliacija pagal
SVKI vidutiniškai bus 2,5 %, o 2015 m. – 3,3 %. Palyginti žemas
kainų lygis Rumunijoje (maždaug 54 % euro zonos vidurkio
2012 m.) rodo, kad ilgalaikėje perspektyvoje tolesnės kainų
konvergencijos potencialas yra didelis. Rumunija atitinka viešųjų
finansų kriterijų. Rumunijai netaikomas
Tarybos sprendimas dėl perviršinio deficito. Valdžios sektoriaus deficitas
sumažėjo nuo 5,5 % BVP 2011 m. iki 3,0 % 2012 m. didžia dalimi dėl
išlaidų ribojimo ir pajamų priemonių taikymo. 2013 m. deficito
ir BVP santykis sudarė 2,3 % ir pagal Komisijos tarnybų 2014 m.
pavasario prognozę projektuojama, kad skolos santykis 2014 m. toliau
mažės iki 2,2 % BVP, o 2015 m. – iki 1,9 %, darant
prielaidą, kad politika nesikeis. Valdžios sektoriaus skola
turėtų didėti nuo 38,4 % BVP 2013 m. iki
40,1 % BVP 2015 m. Rumunija neatitinka valiutos kurso kriterijaus. Rumunijos lėja neįtraukta į VKM II. Rumunija taiko
svyruojančio valiutos kurso režimą ir sudaro sąlygas centriniam
bankui įsikišti į užsienio valiutų keitimo rinką. Po
stipraus nuvertėjimo per pasaulinę finansų krizę
2008 m. pabaigoje ir 2009 m. pradžioje lėja, remiant ES ir TVF
finansinės pagalbos programai, iš esmės buvo stabili nuo 2009 m.
iki 2011 m. pabaigos. Per laikinus nenoro rizikuoti tarpsnius, ypač
2012 m. viduryje, lėjos kursas euro atžvilgiu patyrė
spaudimą nuvertėti. Didėjant užsienio investuotojų
susidomėjimui lėja nominuotu turtu, 2012 m. pabaigoje ir
2013 m. pradžioje jis šiek tiek nusistovėjo. 2013 m. viduryje ir 2014
m. pradžioje lėja euro atžvilgiu laikinai nuvertėjo, ir tai
lėmė pasaulyje padidėjęs nenoras rizikuoti, dėl kurio
BNR ėmėsi veiksmų tarpbankinėje rinkoje ir užsienio
valiutų rinkoje. Per dvejus metų iki šio vertinimo lėjos
vertė euro atžvilgiu sumažėjo 1,9 %. Rumunija atitinka ilgalaikių
palūkanų normų konvergencijos kriterijų. Kai buvo atliekamas paskutinis konvergencijos būklės
vertinimas 2012 m., vidutinės ilgalaikės palūkanų
normos Rumunijoje buvo didesnės už pamatinę vertę. Vidutinė
ilgalaikė palūkanų norma Rumunijoje per metus iki 2014 m.
balandžio mėn. sudarė 5,3 %, t. y. buvo mažesnė nei
pamatinė 6,2 % vertė. Ilgalaikės palūkanų normos
Rumunijoje didžiąją 2010 ir 2011 m. dalį šiek tiek viršijo
7 %, o 2012 m. sumažėjo. 2012 m. pabaigoje jos sumažėjo iki
maždaug 5,5 % ir svyravo apie 5,3 % didžiąją 2013 m.
dalį, ir tai lėmė palankesnis investuotojų požiūris
į šalį. Todėl ilgalaikės palūkanų normos
skirtumas nuo palyginamųjų Vokietijos vyriausybės
obligacijų sumažėjo nuo daugiau kaip 500 bazinių punktų
2012 m. pabaigoje iki maždaug 380 bazinių punktų 2014 m. balandžio
mėn. Be to, išnagrinėti papildomi veiksniai,
įskaitant mokėjimų balanso pokyčius, taip pat darbo,
produktų ir finansų rinkų integraciją. Rumunijos
išorės balansas (t. y. bendra einamoji ir kapitalo sąskaita) per
pasaulinę krizę smarkiai pagerėjo. Rumunijos išorės
deficitas sumažėjo iki 3 % BVP 2012 m., o 2013 m. išorės
balansas virto pertekliniu. Išorės deficito mažėjimas visų pirma
susijęs su mažesniu prekybos prekėmis deficitu. Rumunijai
tarptautinė finansinė pagalba teikiama nuo 2009 m. Po pirmos
dvejų metų bendros ES ir TVF finansinės pagalbos programos
taikytos dar dvi bendros ES ir TVF programos, kurios buvo patvirtintos 2011 ir
2013 m. Skirtingai nuo pirmosios programos, abi vėlesnės buvo
laikomos prevencinėmis, ir iki šiol finansavimo nebuvo paprašyta. Toliau
gerėjant išorės balansui ir pasaulyje vėl randantis norui
rizikuoti, 2012–2013 m. toliau mažėjo su išorės finansavimu
susijusi įtampa. Dėl tvirtų ir prekybos, ir investicijų
ryšių Rumunijos ekonomika yra gerai integruota į euro zonos
ekonomiką. Pagal pasirinktus su verslo aplinka susijusius rodiklius
Rumunijos rezultatai yra prastesni nei daugumos euro zonos valstybių
narių. Rumunijos finansų sektorius yra gerai integruotas į ES
finansų sistemą – tai rodo didelė užsienio kapitalo bankams
tenkanti dalis. Taikant makroekonominio disbalanso procedūrą nuodugni
Rumunijos apžvalga nebuvo atliekama.
9.
ŠVEDIJA
Atsižvelgdama į teisinio suderinamumo,
atitikties konvergencijos kriterijams įvertinimą ir į papildomus
svarbius veiksnius, Komisija mano, kad Švedija neatitinka euro įvedimo
sąlygų. Švedijos teisės aktai, visų pirma Sveriges Riksbank įstatymas,
Vyriausybės dokumentas ir Valiutos kurso įstatymas, nėra
visiškai suderinti su Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 131
straipsnyje nustatyta atitikties užtikrinimo prievole. Esama neatitikimų
ir trūkumų, susijusių su centrinio banko nepriklausomumu,
piniginio finansavimo draudimu ir centrinio banko integracija į ECBS euro
įvedimo metu. Švedija atitinka kainų stabilumo
kriterijų. Per paskutinį konvergencijos
būklės vertinimą 2012 m. vidutinė dvylikos
mėnesių infliacija Švedijoje buvo mažesnė už pamatinę
vertę. Per 12 mėnesių iki 2014 m. balandžio mėn.
vidutinis infliacijos lygis Švedijoje buvo 0,3 % – gerokai mažesnis už 1,7 %
pamatinę vertę. Prognozuojama, kad ir ateinančiais mėnesiais
jis bus žymiai mažesnis už pamatinę vertę. Pastaraisiais metais infliacija pagal SVKI
Švedijoje sumažėjo nuo vidutiniškai 1,4 % 2011 m. iki 0,9 %
2012 m., o po to dar iki 0,4 % 2013 m. Infliacijos mažėjimą
pastaruosius dvejus metus skatino kronos stiprėjimas ir vangi vidaus bei
išorės paklausa; infliacijos mažėjimas buvo plataus masto ir siejosi
su daugeliu prekių ir paslaugų. 2014 m. balandžio mėn.
metinė infliacija pagal SVKI buvo 0,3 %. Augimui laipsniškai spartėjant, 2014 m.
infliacija tikriausiai augs tik truputį. Nenumatoma, kad kuri nors SVKI
sudedamoji dalis taptų infliacijos didėjimo veiksniu, ir
projektuojama, kad darbo užmokesčio pokyčiai ir toliau bus nedideli.
Remiantis Komisijos tarnybų 2014 m. pavasario prognoze numatoma, kad
2014 m. vidutinė metinė infliacija pagal SVKI bus 0,5 %, o
2015 m. – 1,5 %. Vartotojų kainų lygis Švedijoje, palyginti
su euro zona, laipsniškai auga nuo Švedijos stojimo į ES 1995 m. ir 2012
m. pasiekė 126 %. Švedija atitinka viešųjų finansų
kriterijų. Švedijai netaikomas Tarybos sprendimas
dėl perviršinio deficito. Valdžios sektoriaus balansas 2012 m. virto
0,6 % BVP deficitu, 2013 m. padidėjusiu iki 1,1 %. Tai didžia
dalimi atsitiko dėl blankaus ekonomikos augimo ir keleto vyriausybės
priemonių, kuriomis siekta remti ekonomiką. Pagal Komisijos
tarnybų 2014 m. pavasario prognozę projektuojama, kad 2014 m.
valdžios sektoriaus deficitas sieks 1,8 % BVP, o 2015 m. sumažės
iki 0,8 %, darant prielaidą, kad politika nesikeis. 2013 m.
bendrosios valstybės skolos santykis siekė 40,6 % BVP, ir
projektuojama, kad 2014 m. jis dar padidės – pasieks 41,6 % BVP,
o 2015 m. vėl mažės iki 40,4 %. Švedija neatitinka valiutos kurso kriterijaus. Švedijos krona neįtraukta į VKM II. Švedija taiko
svyruojančio valiutos kurso režimą ir sudaro sąlygas centriniam
bankui įsikišti į užsienio valiutų keitimo rinką. Po to,
kai krona smarkiai nuvertėjo euro atžvilgiu finansų krizės
pradžioje 2008 m., nuo 2009 m. kovo mėn. iki 2012 m. rugpjūčio
mėn. jos vertė išaugo maždaug 35 % ir 2012 m. rugpjūčio
mėn. pasiekė aukščiausią lygį per 12 metų. Nors
šiuo vertės didėjimu taip pat pakoreguotas ankstesnis kronos
vertės sumažėjimas, tačiau kronos vertė žymia dalimi kilo
ir dėl to, kad kilus euro zonos valstybių skolos krizei atsirado
saugaus prieglobsčio paieškos srautai. Per dvejus metus iki šio
įvertinimo kronos vertė euro atžvilgiu sumažėjo maždaug
2 %. Švedija atitinka ilgalaikių
palūkanų normų konvergencijos kriterijų. Vidutinė ilgalaikė palūkanų norma Švedijoje vienus
metus iki 2014 m. balandžio mėn. buvo 2,2 %, t. y. daug
mažesnė už 6,2 % pamatinę vertę. Be to, per paskutinį
konvergencijos būklės vertinimą 2012 m. vidutinė
dvylikos mėnesių palūkanų norma Švedijoje buvo žymiai
mažesnė už pamatinę vertę. 2008 m. siekusi daugiau kaip
4 %, 2012 m. spalio mėn. – 2013 m. gegužės mėn.
pasiekė žemiausią ribą (1,6 %) ir nuo to laiko didėja.
Nuo 2012 m. pabaigos iki 2013 m. rudens pajamingumo skirtumas,
palyginti su Vokietijos ilgalaikėmis vyriausybės obligacijomis,
didėjo dėl Švedijos obligacijų pajamingumo augimo, kurį iš
dalies lėmė saugaus prieglobsčio paieškos srautų iš euro
zonos pasikeitimas. 2014 m. balandžio mėn. skirtumas nuo
palyginamųjų Vokietijos vyriausybės obligacijų pajamingumo
buvo maždaug 60 bazinių punktų. Be to, išnagrinėti papildomi veiksniai,
įskaitant mokėjimų balanso pokyčius, taip pat darbo,
produktų ir finansų rinkų integraciją. Švedijos išorės
balanso perteklius nuo 2007 m. mažėja: nuo daugiau kaip 9 % BVP 2007
m. iki 6,6 % 2013 m. Tai iš dalies galima paaiškinti struktūriniu
Švedijos prekybos prekėmis pertekliaus sumažėjimu. Dėl
tvirtų prekybos ir investicijų ryšių Švedijos ekonomika yra
labai integruota į euro zonos ekonomiką. Pagal pasirinktus su verslo
aplinka susijusius rodiklius Švedijos rezultatai yra geresni nei daugumos euro
zonos valstybių narių. Švedijos finansų sektorius yra gerai
integruotas į ES finansų sektorių, ypač Šiaurės ir
Baltijos šalių finansų klasterio tarpusavio sąsajomis. Taikant
makroekonominio disbalanso procedūrą 2014 m. buvo atlikta
nuodugni Švedijos apžvalga, kurioje nustatyta, kad Švedijoje išlieka
makroekonominis disbalansas, kurį reikia stebėti ir dėl kurio
reikia imtis politikos veiksmų. [1] Valstybės narės, kurios dar neįvykdė
būtinų euro įvedimo sąlygų, vadinamos valstybėmis
narėmis, kurioms taikoma išimtis. Prieš priimant Mastrichto sutartį,
Danija ir Jungtinė Karalystė derybose pasiekė, kad šios
nuostatos joms nebūtų taikomos, ir trečiajame EPS etape jos
nedalyvauja. [2] Nacionalinių valdžios institucijų prašymu 2013 m.
Komisija ir ECB parengė Latvijos konvergencijos ataskaitas. Latvija
įvedė eurą 2014 m. sausio 1 d. [3] Danija ir Jungtinė Karalystė nepareiškė ketinimo
įsivesti eurą, todėl į vertinimą neįtrauktos. [4] 2013 m. lapkričio mėn. Komisija paskelbė
trečiąją įspėjimo mechanizmo ataskaitą, o 2014 m.
kovo mėn. – atitinkamų nuodugnių apžvalgų išvadas. [5] Nustatant kainų stabilumo kriterijų, infliacija
apskaičiuojama pagal suderintą vartotojų kainų indeksą
(SVKI), apibrėžtą Tarybos reglamente (EB) Nr. 2494/95. [6] Visos šioje ataskaitoje pateiktos infliacijos prognozės ir
kiti kintamieji paimti iš Komisijos tarnybų 2014 m. pavasario
prognozės. Komisijos tarnybų prognozės grindžiamos bendrosiomis
prielaidomis dėl išorės kintamųjų ir prielaida, kad
politika nesikeis, be to, atsižvelgiama į priemones, apie kurias turima
pakankamai informacijos. [7] Šis pranešimas parengtas remiantis laikotarpio iki 2014 m.
gegužės 15 d. duomenimis. [8] Terminas „valstybės narės, kuriose kainos
stabiliausios“, turėtų būti suprantamas, kaip apibrėžta
SESV 140 straipsnio 1 dalyje ir juo neketinta reikšti bendrą kokybinį
vertinimą apie ekonomikos rezultatus valstybėje narėje. [9] Atitinkamai Lietuva, Airija ir Graikija. [10] 2014 m. balandžio mėn. vidutinis 12 mėnesių
infliacijos lygis Graikijoje, Bulgarijoje ir Kipre buvo atitinkamai
-1,2 %, -0,8 % ir -0,4 %, o euro zonoje 1,1 %. [11] 2011 m. gruodžio 13 d. įsigaliojo direktyva dėl
būtiniausių nacionalinių biudžeto sistemų reikalavimų,
du nauji reglamentai dėl makroekonominės priežiūros ir trys
reglamentai, kuriais iš dalies keičiamas Stabilumo ir augimo paktas
(viename iš dviejų naujųjų reglamentų dėl
makroekonominės priežiūros ir viename iš trijų reglamentų,
kuriais iš dalies keičiamas Stabilumo ir augimo paktas, numatyti euro
zonos valstybėms narėms taikomi nauji vykdymo užtikrinimo
mechanizmai). Tais pakeitimais numatyta, kad taikant perviršinio deficito
procedūrą atsižvelgiama į skolos kriterijų, o Stabilumo ir
augimo paktas papildytas keliomis svarbiomis naujovėmis, visų pirma
išlaidų kriterijumi, kuriuo papildytas kiekvienos šalies pažangos, padarytos
siekiant vidutinės trukmės laikotarpio biudžeto tikslo, vertinimas. [12] Vertindama atitiktį valiutos kurso kriterijui, Komisija
nagrinėja, ar valiutos kursas vis dar nedaug skiriasi nuo VKM II centrinio
pariteto, ir kartu gali atsižvelgti į kurso augimo priežastis pagal
Bendrąjį pareiškimą apie valstybes kandidates ir VKM II,
patvirtintą neoficialioje ECOFIN taryboje Atėnuose 2003 m.
balandžio 5 d. [13] 2014 m. balandžio mėn. pamatinė vertė
apskaičiuota kaip Latvijos (3,3 %) ir Portugalijos (5,8 %) ir Airijos
(3,5 %) vidutinių ilgalaikių palūkanų normų
paprastas vidurkis, pridėjus du procentinius punktus. [14] Šalių ilgalaikių palūkanų skirtumas nuo euro
zonos ilgalaikių palyginamųjų obligacijų (pastaba – kaip
euro zonos lyginamasis rodiklis naudojamos Vokietijos lyginamosios obligacijos)
apskaičiuojamas remiantis kas mėnesį Eurostato skelbiamu
periodiniu leidiniu „EMU convergence criterion bond yields“ („EPS
konvergencijos kriterijaus obligacijų pajamingumo dydžiai“). ECB taip pat
skelbia periodinį leidinį „Harmonised long-term interest rate for
convergence assessment purposes“ („Suderinta ilgalaikių
palūkanų norma konvergencijos vertinimo tikslais“). [15] Sprendimas 2010/284/ES (OL L 125, 2010 5 21, p. 36–37). [16] Sprendimas 2009/589/EB (OL L 202, 2009 8 4, p. 46).