EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52012DC0756
COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT, THE COUNCIL AND THE EUROPEAN ECONOMIC AND SOCIAL COMMITTEE Strengthening the Single Market by removing cross-border tax obstacles for passenger cars
KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI IR EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI Bendrosios rinkos stiprinimas šalinant su lengvaisiais automobiliais susijusias tarpvalstybines mokestines kliūtis
KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI IR EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI Bendrosios rinkos stiprinimas šalinant su lengvaisiais automobiliais susijusias tarpvalstybines mokestines kliūtis
/* COM/2012/0756 final */
KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI IR EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI Bendrosios rinkos stiprinimas šalinant su lengvaisiais automobiliais susijusias tarpvalstybines mokestines kliūtis /* COM/2012/0756 final */
KOMISIJOS KOMUNIKATAS EUROPOS
PARLAMENTUI, TARYBAI IR EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ
KOMITETUI Bendrosios rinkos stiprinimas šalinant su
lengvaisiais automobiliais susijusias tarpvalstybines mokestines kliūtis
1. Įžanga Europos keliais
važinėja daugiau kaip 230 mln. lengvųjų automobilių. Kiekvienais metais Europos Sąjungoje
įregistruojama daugiau kaip 13 mln. naujų lengvųjų
automobilių, iš vienos valstybės narės į kitą
perkeliama apie 3 mln. naudotų automobilių, iš jų maždaug 1 mln.
perkelia iš vienos valstybės narės į kitą persikeliantys
asmenys[1]. Automobilių
apmokestinimas yra svarbus pajamų šaltinis visose valstybėse
narėse. 2010 m. registracijos ir
naudojimo mokesčiai vidutiniškai sudarė 1,9 proc. visų
mokestinių pajamų[2]. Todėl nacionaliniams mokesčių
administratoriams, taip pat automobilių gamintojams ir automobilius
turintiems arba juos naudojantiems piliečiams ir įmonėms
ypač svarbūs pagal nacionalinius apmokestinimo režimus taikomų
mokesčių tikrasis dydis ir struktūra. ES piliečiams
ir paslaugų teikėjams rūpi dvigubo arba daugkartinio
apmokestinimo[3]
klausimas ir galimo mokestinio diskriminavimo, kai lengvieji automobiliai
perkeliami į kitą valstybę narę, problema. 2010 m. ES pilietybės ataskaitoje[4] Komisija
paskelbė ieškosianti dvigubo automobilių apmokestinimo registracijos
mokesčiu problemos sprendimo būdų, nes šie mokesčiai gali
būti kliūtis ES piliečiams naudotis teise laisvai judėti
Europos Sąjungoje, o komunikate „ES piliečiams kylančių
tarpvalstybinių mokestinių kliūčių šalinimas“[5] Komisija
pabrėžė, kad ES piliečiai, įsigydami automobilį
valstybėje narėje, kuri nėra jų įprastinės
gyvenamosios vietos valstybė, arba perkeldami automobilį į
valstybę narę, kuri nėra automobilio registracijos
valstybė, dažnai susiduria su pernelyg sudėtingomis perregistravimo
procedūromis ir gali būti reikalaujama, kad registracijos ir (arba)
naudojimo mokestį jie sumokėtų du kartus. Šiame komunikate
pagrindinis dėmesys skiriamas tarpvalstybinių atvejų
mokestiniams aspektams. Dideli registracijos mokesčiai, taikomi dėl keičiamos
nuolatinės gyvenamosios vietos iš vienos valstybės narės į
kitą perkeliamiems automobiliams, gali būti kliūtis
potencialiems migrantams. Be to,
daugybė skirtingų, nederinamų ribinių verčių ir
techninių veiksnių, kaip antai variklio darbinis tūris,
naudojami degalai arba išmetamo CO2 kiekis, pagal kuriuos
diferencijuojami mokesčiai (tiek registracijos, tiek naudojimo), dar
labiau apsunkina ir taip nevienodas rinkos sąlygas, kuriomis veikia
automobilių gamintojai, tad bendroji rinka dėl šių
mokesčių tampa susiskaidžiusi, o susiskaidymas savo ruožtu daro
poveikį tarpvalstybinei prekybai. Norėdama
išspręsti šias problemas, Komisija ėmėsi iniciatyvos ir tris
kartus pateikė teisės aktų pasiūlymus – 1975 m.,
1998 m. ir 2005 m.[6] Po 1975 m. pasiūlymo priimta Direktyva
83/182/EEB[7],
kurioje numatyta neapmokestinti iš vienos valstybės narės į
kitą laikinai įvežamų variklinių kelių transporto
priemonių. 1998 m. pateiktu
pasiūlymu siekta nustatyti reikalavimą neapmokestinti
privačių variklinių transporto priemonių, kurias iš vienos
valstybės narės nuolat naudoti kitoje valstybėje narėje
įveža iš įprastinės gyvenamosios vietos persikeliantys fiziniai
asmenys. Trečiuoju
pasiūlymu siekta apskritai panaikinti registracijos mokesčius ir po
10 metų pereinamojo laikotarpio pakeisti juos metiniais naudojimo
mokesčiais ir vadinamojo ekologiško naudojimo mokesčiais. Paskutinieji du pasiūlymai kol kas
nesulaukė reikalingos vieningos valstybių narių paramos. Reikėtų pažymėti, kad šiuo metu
automobilių registracijos ir naudojimo mokesčiai ES lygmeniu
nėra derinami. Tai reiškia, kad
transporto priemonių apmokestinimo ES raidą iki šiol daugiausia
lėmė Europos Sąjungos Teisingumo Teismo (toliau – Teismas)
praktika. Nepaisant Teismo praktikos ir
teisėkūros veiksmų, išspręsti nacionalinių
apmokestinimo sistemų susiskaidymo problemos nepavyko, taip pat nepavyko
visiškai ir sistemingai pašalinti dvigubo apmokestinimo ir galimo mokestinio
diskriminavimo automobilių, kuriuos piliečiai perkelia iš vienos
valstybės narės į kitą, atžvilgiu. Šiame komunikate ir prie jo pridedamame Komisijos tarnybų
darbiniame dokumente (toliau – TDD) aptariama ir iš naujo įvertinama
dabartinė lengvųjų automobilių[8]
apmokestinimo Sąjungoje padėtis, kad būtų nustatyta
geriausia praktika, kurią valstybės narės galėtų
įgyvendinti vadovaudamosi esama teisine sistema. Šiame komunikate ir TDD siekiama patikslinti
ES transporto priemonių apmokestinimo taisykles ir paaiškinti
valstybių narių, piliečių ir įmonių teises bei
prievoles. Įvertinus Komisijos gautus
piliečių ir įmonių klausimus galima teigti, kad jie
nepakankamai žino teises ir prievoles, kurias turi įvairiais atvejais
(ypač kai iš vienos valstybės narės perkelia transporto
priemones laikinai arba nuolat naudoti kitoje valstybėje narėje),
arba jų nesupranta. TDD
visų pirma siekiama apžvelgti gausią transporto priemonių
apmokestinimo srities Teismo praktiką ir nurodomi šioje srityje taikomi
antrinės teisės aktai. Procedūros,
susijusios su transporto priemonių perregistravimu, atskirai aptariamos Komisijos
pateiktame Europos Parlamento ir Tarybos reglamento, kuriuo supaprastinamas
kitoje valstybėje narėje įregistruotų variklinių
transporto priemonių perkėlimas bendrojoje rinkoje, pasiūlyme[9]. Šiame komunikate siūlomus tam tikrų
problemų, susijusių su automobilių naudojimu ne registracijos
valstybėje narėje, sprendimus gali tekti vėliau persvarstyti
atsižvelgiant į minėto pasiūlymo aptarimo rezultatus. Tačiau
minėtas pasiūlymas nesusijęs su apmokestinimu, todėl
valstybės narės ir toliau gali naudotis teise apmokestinti variklines
transporto priemones, kurią turi pagal Sąjungos teisę. 2. Dabartinės
lengvųjų automobilių registracijos ir naudojimo
mokesčių taisyklės Atsižvelgiant į tai, kad iki šiol šioje
srityje nepriimta jokių antrinės teisės aktų, išskyrus
Direktyvą 83/182/EEB, valstybės narės mokesčius,
išskyrus PVM, lengviesiems automobiliams gali taikyti savo nuožiūra, jeigu
tie mokesčiai atitinka bendruosius ES teisės principus. 2.1. Registracijos mokesčiai Šiame komunikate vartojama sąvoka „registracijos
mokestis“ apima visų rūšių mokesčius, kurie šiuo metu
siejami su transporto priemonės įregistravimu, neatsižvelgiant į
tai, kaip jie vadinami (mokestis, akcizas, aplinkos bonus-malus schema
ar pan.), tačiau neapima mokesčių, renkamų transporto priemonės
registracijos administracinėms išlaidoms arba techninės apžiūros
išlaidoms padengti. ES teisės aktai Direktyva 83/182/EEB taikoma laikinam
transporto priemonės naudojimui kitoje valstybėje narėje nei
gyvenamoji valstybė narė. Direktyvoje
numatyta, kad laikinai valstybėje narėje asmeninėms
reikmėms naudojamos transporto priemonės neapmokestinamos
registracijos ir naudojimo mokesčiais, jeigu transporto priemonę
perkeliančio asmens įprastinė gyvenamoji vieta[10] yra
kitoje valstybėje narėje ir jeigu laikino naudojimo valstybėje
narėje transporto priemonė neperleidžiama, neišnuomojama ir
nepaskolinama tos valstybės narės gyventojui. Tai reiškia, kad direktyvoje neaptartais atvejais valstybėms
narėms iš principo leidžiama taikyti registracijos ir (arba) naudojimo
mokesčius. Nacionalinės teisės aktai Šiuo metu transporto priemonių
registracijos mokesčius taiko 18 valstybių narių[11]. Mokesčio bazė ir apmokestinimo lygis
įvairiose valstybėse narėse labai skiriasi[12]. Skirtumus lemiantys veiksniai paprastai yra
automobilio pirkimo kaina arba vertė, naudojami degalai (pvz., benzinas
arba dyzelinas), variklio darbinis tūris arba galia ir išmetamo CO2
kiekis. Per pastaruosius metus
daugelis valstybių narių pertvarkė registracijos ir naudojimo
mokesčių bazę visiškai ar iš dalies susiedamos ją su
išmetamo CO2 kiekiu. Nacionaliniai
registracijos mokesčiai paprastai renkami vieną kartą per
visą automobilio naudojimo laiką, išskyrus Belgiją, kurioje
registracijos mokestis turi būti mokamas kiekvieną kartą, kai
pasikeičia (privatus) automobilio savininkas. Daugumą problemų, siejamų su
lengvųjų automobilių apmokestinimu, galima priskirti prie vieno
iš šių tarpvalstybinių scenarijų: ·
1 atvejis. Pilietis keičia įprastinę gyvenamąją
vietą ir į kitą valstybę narę persikelia su savo automobiliu. Nors 2009 m. gegužės 25 d. Tarybos direktyva
2009/55/EB dėl asmeniniam turtui, kurį asmenys iš valstybės
narės įsiveža visam laikui, taikomų mokesčių
lengvatų[13]
transporto priemonių registracijos mokesčiams netaikoma, kai kurios
valstybės narės šiuo atveju minėtų mokesčių
netaiko. Registracijos mokestį
renkančios valstybės narės privalo taikyti
nusidėvėjimo koeficientą, apskaičiuojamą atsižvelgiant
į sumažėjusią įvežamo automobilio ekonominę
vertę. Jeigu automobilis
visiškai išregistruojamas ir išvežamas iš šalies, kai kurios valstybės
narės grąžina dalį jau sumokėto registracijos mokesčio
sumos, paprastai ir šiuo atveju taikydamos tam tikrą
nusidėvėjimo koeficientą. ·
2 atvejis. Pilietis atvyksta į savo kitoje valstybėje narėje
esančią antrinę gyvenamąją vietą (pvz.,
atostogų būstą) ir įsiveža automobilį, kurį
ketina nuolat naudoti toje valstybėje narėje, ir vėl turi
sumokėti registracijos mokestį. Kai kurios paskirties valstybės narės tokiu atveju
mokesčio nerenka. Be to, kai
kurios išvykimo valstybės narės dalį šio mokesčio sumos
grąžina. ·
3 atvejis. Pilietis gyvena vienoje valstybėje narėje ir naudojasi
bendrovės automobiliu, kurį jo darbdavys arba bendrovė, kurios
administratorius jis yra, įregistravo kitoje valstybėje narėje. Registracijos valstybė narė gali
taikyti registracijos mokestį. Darbuotojo
arba administratoriaus gyvenamoji valstybė narė gali taikyti
registracijos mokestį tik tuo atveju, jei automobilis joje iš esmės
naudojamas nuolat. ·
4 atvejis. Pilietis gyvena vienoje valstybėje narėje ir naudoja
išperkamosios nuomos būdu įsigytą automobilį, kurį
išperkamosios nuomos bendrovė įregistravo kitoje valstybėje
narėje. Registracijos
valstybė narė gali taikyti registracijos mokestį. Gyvenamoji valstybė narė taip pat gali
taikyti registracijos mokestį, kuris yra proporcingas išperkamosios nuomos
sutarties trukmei. ·
5 atvejis. Pilietis gyvena vienoje valstybėje narėje ir dažnai savo
automobilį naudoja kitoje valstybėje narėje savo partneriui ar
šeimai lankyti. Antroji valstybė
narė registracijos mokestį gali taikyti tik tuo atveju, jeigu
partneris ar šeima automobiliu naudojasi reguliariai. ·
6 atvejis. Studentas laikinai atvyksta į kitą valstybę narę
studijuoti arba darbuotojas yra darbdavio perkeliamas į kitą
valstybę narę. Tuo
laikotarpiu automobilis daugiausia naudojamas studijų arba įdarbinimo
šalyje. Šiais atvejais studijų
arba įdarbinimo valstybė narė registracijos mokesčio negali
rinkti. ·
7 atvejis. Automobilių nuomos bendrovė, kurios parko automobiliai (visi
arba jų dalis) įregistruoti vienoje valstybėje narėje,
norėtų be registracijos ir naudojimo mokesčių sudaryti
vienakryptes nuomos sutartis arba perkelti dalį savo parko
automobilių į kitą valstybę narę, kad galėtų
geriau patenkinti išaugusią sezoninę paklausą. ·
8 atvejis. Registracijos mokestį taikančios valstybės narės
pilietis arba automobilių prekiautojas parduoda automobilį kitoje
valstybėje narėje gyvenančiam asmeniui arba kitoje
valstybėje narėje įsteigtai bendrovei ir automobilis turės
būti perregistruotas toje kitoje valstybėje narėje. Jeigu į automobilio vertę vis dar
įskaičiuota mokesčio suma negrąžinama, tai gali lemti
pernelyg didelį apmokestinimą pirmojoje valstybėje narėje,
palyginti su automobilių, kurie iki jų eksploatavimo pabaigos iš jos
nėra išvežami, apmokestinimu. Tačiau
kai lengvieji automobiliai išregistruojami ir išvežami profesionalių
prekiautojų, t. y. kai automobilio savininkas faktiškai neemigruoja,
kai kurios registracijos mokestį taikančios valstybės narės
dalį jau sumokėto mokesčio sumos grąžina. Atsižvelgiant į tai, kad automobilių
apmokestinimas ES lygmeniu praktiškai nereglamentuojamas, Teismas,
išsprendęs ne vieną bylą, nustatė keletą
principų, kurių valstybės narės privalo laikytis, kai
registracijos mokesčius taiko pirmiau aprašytais atvejais. Nors minėta Teismo praktika padėjo
išspręsti importuojamų produktų diskriminacijos vidaus
produktų atžvilgiu klausimą, dvigubo apmokestinimo minėtais 1, 2
ir 8 atvejais problema tebėra neišspręsta. 2.2. Naudojimo mokesčiai Šiame komunikate vartojama sąvoka
„naudojimo mokesčiai“ apima visų rūšių mokesčius,
susijusius su automobilio naudojimu valstybės narės teritorijoje,
neatsižvelgiant į tai, kaip jie vadinami, išskyrus kelių rinkliavas,
vinjetes ir degalų akcizą. Paprastai naudojimo mokestis yra metinis,
jį renka lengvojo automobilio registracijos valstybė narė, o jo
dydis priklauso nuo automobilio variklio darbinio tūrio, galios,
naudojamų degalų ir (arba) aplinkosauginių savybių. Jeigu per laikotarpį, už kurį sumokamas
naudojimo mokestis, automobilis išregistruojamas arba pasikeičia jo
savininkas, grąžinama proporcingo dydžio suma. Taigi šiuo atveju keliose valstybėse narėse naudojamų
lengvųjų automobilių dvigubo apmokestinimo problema nėra
labai aktuali. 3. Neišspręstos problemos 3.1. Dvigubo apmokestinimo problema Nors Teismo praktika padėjo
išspręsti ne vieną klausimą, susijusį su registracijos
mokesčių taikymu paskirties šalyje, kai kurios problemos, su kuriomis
susiduriama tam tikrais atvejais, tebėra neišspręstos. Registracijos mokesčiai Dvigubo apmokestinimo atvejų pasitaiko,
kai piliečiai automobilius perkelia nuolat naudoti kitoje valstybėje
narėje arba kai automobilis daugiausia naudojamas kitoje šalyje nei jo
pirminės registracijos šalis. Dvigubo apmokestinimo atvejų visų
pirma pasitaiko tada, kai piliečiai išvyksta iš registracijos mokestį
taikančios valstybės narės, kurioje tas mokestis
negrąžinamas, kai automobilis perkeliamas į kitą registracijos
mokestį taikančią valstybę narę, kurioje tokiu atveju
nuo to mokesčio neatleidžiama. Be
to, dvigubo apmokestinimo atvejų gali pasitaikyti tada, kai automobilis
įregistruojamas registracijos mokestį taikančioje
valstybėje narėje ir kai tas automobilis daugiausia (laikinai arba
nuolat) naudojamas kitoje, registracijos mokestį taip pat taikančioje
valstybėje narėje (žr. 3–5 atvejus). Didėjant ES integracijai, vis daugiau
žmonių vyksta iš vienos šalies į kitą: vieni gyventi,
studijuoti, dirbti arba gyventi išėję į pensiją, kiti –
kitoje valstybėje narėje turi atostogų būstą ir ten
naudojasi (antru) automobiliu[14].
Nors ES taisyklės padeda išvengti dvigubo apmokestinimo problemos tam
tikrais konkrečiais atvejais, daugeliu kitų atvejų ji vis dar
gali būti neišspręsta. Naudojimo mokesčiai Naudojimo mokesčių atveju dvigubo
apmokestinimo problemos neturėtų būti, nes jie renkami kasmet ir
taikomi tik pro rata, t. y. paprastai jie grąžinami, jei
automobilis išregistruojamas. 3.2. Kitos problemos 3.2.1. Nepakankama informacija apie
automobilių registracijos ir naudojimo mokesčių taikymą
tarpvalstybiniais atvejais Piliečiai dažnai skundžiasi ne tik
dėl dvigubo apmokestinimo, bet ir dėl pernelyg sudėtingų
mokesčių taisyklių kitoje šalyje ir sunkumų, su kuriais
susiduria norėdami gauti informacijos apie tas taisykles ir
procedūras. Šiuos sunkumus iš dalies lemia kalbinės kliūtys. 3.2.2. Tinkamas ES taisyklių
taikymas laikino arba nereguliaraus automobilio naudojimo atveju Tinkamas Direktyvos 83/182/EEB, kuria
reglamentuojamas kitoje valstybėje narėje nei registracijos
valstybė narė laikinai arba nereguliariai naudojamų
automobilių apmokestinimas, taikymas buvo daugelio Teismo sprendimų
ir pažeidimų nagrinėjimo procedūrų objektas (žr. TDD 3.1
skirsnį). Kiti atvejai, dėl
kurių buvo kreipiamasi į Teismą sprendimo, susiję su
tarpvalstybine išperkamąja nuoma, bendrovių automobiliais, kuriais naudojasi
jų kitoje valstybėje narėje gyvenantys darbuotojai ar
administratoriai, ir kitos valstybės narės nei automobilio
registracijos valstybė narė gyventojų pasiskolinamų
automobilių (žr. TDD 3.4–3.7 skirsnius). Teismo praktika jau padėjo nustatyti svarbius principus, kuriais
patikslinta valstybių narių apmokestinimo srities kompetencija ir tuo
pat metu apsaugotos ES piliečių teisės. Vis dėlto panašu, kad kai kurioms valstybėms narėms
nepavyksta prie šių pokyčių priderinti savo teisės
aktų ir praktikos. Komisija
nuolat stebi valstybių narių teisės aktų atitiktį šios
srities Teismo praktikai. 3.2.3. Tarpvalstybinė
automobilių nuoma Automobilių nuomos bendrovės
variklines transporto priemones išnuomoja palyginti trumpam laikui. Paprastai jų parko automobiliai labai nauji
– jie nuomojami 6–9 mėnesius, vėliau juos atperka gamintojas. Apskaičiuota, kad ES trumpalaikės
nuomos lengvųjų automobilių parke – 1,4 mln. transporto
priemonių. Automobilių
nuomos paslaugų, kurias teikiant kertama siena, bendrovė gali susidurti
su dviem problemom: (1)
Pirma problema – automobilio grąžinimas
vienakryptės nuomos atveju[15]. Valstybės narės dažnai neleidžia
automobilio pernuomoti šalies, kurioje baigėsi vienakryptės nuomos
sutartis, gyventojui, jei automobilis neperregistruojamas ir nesumokamas
registracijos mokestis. Todėl
dažnai automobilių nuomos bendrovė gali automobilį
susigrąžinti tik jei randa klientą, gyvenantį automobilio
registracijos šalyje, arba jei automobilį sugrąžina nuomos
bendrovės darbuotojas, arba jei jis parvežamas krovininiais automobiliais. Taip ne tik patiriamos susigrąžinimo į
registracijos šalį išlaidos, bet ir negaunamos pajamos už laikotarpį,
kuriuo automobilis neišnuomojamas. Dėl
to vienakryptė nuoma yra brangi, dažnai tokia brangi, kad nuomos
bendrovės tokios galimybės klientams net nesiūlo. (2)
Antra problema – automobilių nuomos
bendrovės susiduria su kliūtimis norėdamos nuomojamus
automobilius perkelti iš vienos valstybės narės į kitą, kad
patenkintų kai kuriose valstybėse narėse išaugančią
sezoninę paklausą. Perkelti
automobilio keliems mėnesiams į kitą valstybę narę
neapsimoka: kas keletą mėnesių patiriamos automobilio
išregistravimo kilmės valstybėje narėje ir jo įregistravimo
paskirties valstybėje narėje išlaidos, registracijos mokesčio
išlaidos, be to, per laikotarpį, kuriuo atliekamos šios procedūros,
prarandama pajamų. Todėl
dažnai nutinka taip, kad automobilių nuomos bendrovės nepajėgia
patenkinti tam tikrose valstybėse narėse turistiniu sezonu išaugusios
paklausos, o kitose valstybėse narėse jų automobiliai stovi
neišnuomoti. Todėl
automobilių nuomos bendrovės norėtų turėti
galimybę kiekvienais metais tam tikram mėnesių skaičiui
dalį savo automobilių perkelti į kitas valstybes nares. Abi problemos netiesiogiai riboja
paslaugų teikimo kitoje valstybėje laisvę, dėl jų
nuomos bendrovės ir jų klientai patiria daugiau išlaidų, be to,
ribojama klientų galimybė rinktis paslaugas, nes gali būti taip,
kad tokios paslaugos apskritai neteikiamos. Problemų, susijusių su išregistravimo ir perregistravimo
formalumais ir išlaidomis, sprendimas pateikiamas 1 skirsnyje minėtame
reglamento, kuriuo supaprastinamas kitoje valstybėje narėje
įregistruotų variklinių transporto priemonių
perkėlimas bendrojoje rinkoje, pasiūlyme. Pasiūlyme
numatoma, kad automobilių nuomos bendrovės savo automobilius
privalėtų registruoti tik toje valstybėje narėje, kurioje
yra jų įprastinė registracijos vieta. 3.2.4. Mokesčių nulemtas
rinkos susiskaidymas Dauguma valstybių narių,
taikančių techninėmis automobilio specifikacijomis
pagrįstus registracijos arba naudojimo mokesčius, juos nustato
atsižvelgdamos į automobilio technines savybes (pvz., variklio
darbinį tūrį ar galią) arba išmetamo CO2
kiekį[16]. Dažnai ribinės vertės nustatomos pagal
nacionalinės rinkos savybes arba jų nustatymo metu siekiamus
nacionalinės politikos tikslus, be to, įvertinamas būsimų
reformų grynasis poveikis pajamoms. Dėl ekonominių paskatų
automobilių gamintojai savo gaminius priderina prie automobiliams
taikomų mokesčių struktūros ir pagrindinėms rinkoms
tiekia automobilius, kurių techninės specifikacijos neviršija tam
tikrų ribinių verčių, nors yra visai arti jų, pvz.,
automobilius su 1599 cm³ arba 1999 cm³ darbinio tūrio
varikliais. Tačiau šios
ribinės vertės įvairiose šalyse skiriasi. Tai lemia „techninį“ bendrosios rinkos susiskaidymą. Dėl to prarandama galimybė visapusiškai
pasinaudoti galima bendrosios rinkos, kurioje kasmet įregistruojama
maždaug 13 mln. naujų automobilių, masto ekonomija, o tai turi
neigiamos įtakos pramonės konkurencingumui ir skatinamųjų
priemonių veiksmingumui. Automobilių
kainos dėl to taip pat didesnės. Taip yra dėl to, kad dėl suskaidytos sistemos
automobilių gamintojai eikvoja išteklius gamindami prie skirtingų
ribinių verčių priderintus automobilius ir mažėja Europos
klimato politikos išlaidų efektyvumas. Šį automobilių apmokestinimo susiskaidymą 2012 m.
aiškiai pripažino CARS 21 aukšto lygio darbo grupė[17]. Todėl automobilių gamintojai paragino
suderinti išmetamo CO2 kiekiu grindžiamus automobilių
mokesčius. Tačiau Komisijos
iniciatyva, kuria siekta suderinti šiuos mokesčius, vieningos
valstybių narių paramos kol kas nesulaukė[18]. 4. Politikos galimybės ir
geriausia praktika Kaip mano Komisija, geriausias būdas
minėtoms likusioms problemoms išspręsti – panaikinti registracijos
mokesčius ir integruoti juos (pajamų požiūriu neutraliu
būdu) į naudojimo mokesčius, taip pat suderinti ir ekologizuoti
automobilių apmokestinimą. Tačiau,
atsižvelgiant į tai, kad 2005 m. pasiūlymas iki šiol nepriimtas,
tikslinga aptarti šiame Komunikate nurodytų problemų greito sprendimo
būdus. 4.1. Dvigubo apmokestinimo problema Siekiant išvengti dvigubo apmokestinimo arba
pernelyg didelio apmokestinimo tuo atveju, kai ES piliečiai perkelia
automobilį nuolat naudoti kitoje valstybėje narėje (2.1 skirsnio
1, 2 ir 8 atvejai), iš principo galimos trys politikos galimybės: ·
paskirties valstybė narė įvežamam
automobiliui visai netaiko registracijos mokesčio; ·
išvykimo valstybė narė grąžina jau
sumokėto registracijos mokesčio dalį, kuri tebėra
įskaičiuota į automobilio vertę (mokesčio likutį)[19]; ·
paskirties valstybė narė sumažina
mokėtiną vidaus mokestį suma, atitinkančia išvykimo
valstybėje narėje jau sumokėtą mokestį (užskaitos
sistema), ir atsižvelgia į nusidėvėjimą, kai apmokestinami
ne nauji, o naudoti automobiliai. Šioje lentelėje nurodoma, kurios iš 18
registracijos mokestį taikančių valstybių narių jau
taiko 1 ir (arba) 2 galimybę: || AT || BE || CY || DK || EL || ES || FI || FR || IE || IT || HU || LV || MT || NL || PL || PT || RO || SI 1. || || || X1 || || X || X || X || || X || X || || || || X || X || X || || 2. || X || X || || X || || X || X || || || || || || || X || X || X || X || X 1 dėl automobilių akcizo, bet ne dėl registracijos
mokesčio. Pirmoji galimybė gali turėti tam
tikro neigiamo poveikio didelį registracijos mokestį
taikančių valstybių narių biudžetui. Kita vertus, dideli mokesčiai gali turėti atgrasomojo
poveikio tarpvalstybinės migracijos ir darbuotojų iš kitų
valstybių narių pritraukimo požiūriu, o tai gali turėti
neigiamos įtakos jų ekonomikai. Be to, šia galimybe kiek palankesnė padėtis, palyginti su
nuolatiniais gyventojais, suteikiama su savo (naudotais) automobiliais atvykstantiems
imigrantams. Tačiau imigrantai
dėl pačios migracijos paprastai patiria didelių socialinių
ir ekonominių išlaidų, todėl vadinamoji mokestinė
privilegija tas išlaidas kompensuoja tik iš dalies. Pagal antrąją galimybę išvykimo
valstybė „praranda“ mokesčio likutį. Tačiau dėl mokesčio grąžinimo automobilis iš
valstybės narės išvežamas „be mokestinių pasekmių“. Pagal trečiąją galimybę
automobilis iš išvykimo šalies būtų eksportuojamas faktiškai be
mokestinių pasekmių. Mokestinių
pajamų, atitinkančių mokesčio likutį, negautų
paskirties valstybė narė. Jeigu
būtų taikoma tokia užskaitos sistema, jos poveikis biudžetui
būtų mažiau pastebimas nei pasirinkus atleidimo nuo mokesčio
sistemą. Piliečiams geriausia tvarka
būtų, jei išvykimo valstybė narė taikytų
nusidėvėjimu pagrįstą mokesčio grąžinimo
sistemą, o paskirties valstybė narė atleistų nuo
registracijos mokesčio. Šiuo
atveju galutinė mokesčių našta pirmojoje valstybėje
narėje visais atvejais būtų proporcinga automobilio naudojimo
toje valstybėje narėje laikui (taip būtų išvengta pernelyg
didelio apmokestinimo), o antrojoje valstybėje narėje piliečiai
mokesčių naštos visai nepatirtų. Antra pagal patrauklumą tvarka – kartu taikyti mokesčio
grąžinimo ir užskaitos sistemas. Piliečiams ši tvarka būtų ne tokia naudinga, nes jie
nepasinaudotų arba ne visiškai pasinaudotų minėta užskaita,
jeigu išvyktų į registracijos mokesčio netaikančią
arba mažesnį registracijos mokestį taikančią valstybę
narę. 4.2. Kitos problemos 4.2.1. Informacijos trūkumas Šiuo komunikatu ir TDD Komisija siekia
patikslinti ES lengvųjų automobilių mokesčių taisykles
pagal Teismo suformuotus principus. Teikti
išsamią informaciją piliečiams ir įmonėms apie
taikomus nacionalinius mokesčius ir apie tai, kaip įgyvendinti Teismo
suformuoti principai, – valstybių narių pareiga.
Informacija turėtų būti pateikiama bent jau
atitinkamos valstybės narės kalba (-omis), o pagrindiniai
dalykai (pvz., dažnai užduodamų klausimų ir atsakymų forma) –
dar ir piliečių, dažniausiai vykstančių į tą
valstybę narę, kalbomis, visiems kitiems piliečiams – anglų
kalba. Informaciją
turėtų būti nesunku rasti internete, ji turėtų
būti tinkama, atnaujinama, be to, ieškantiems išsamesnės informacijos
turėtų būti nurodytas adresas ryšiams. 4.2.2. Laikinas lengvojo automobilio
perkėlimas į kitą valstybę narę (2.1 skirsnio 3–7
atvejai) Kaip nurodyta 3.2.2 skirsnyje, valstybėms
narėms gali būti sunku automobilių apmokestinimo teisės
aktus priderinti prie Teismo praktika nustatytų principų. TDD, kurį Komisija ketina reguliariai atnaujinti,
turėtų būti gairės valstybėms narėms. Be to, geriausiai praktikai tam tikrais atvejais
nustatyti naudingos galėtų būti diskusijos su valstybėmis
narėmis techninių klausimų darbo grupėje. Jau dabar kai kurios valstybės narės
pirmiausia savo pačių piliečiams leidžia kitoje valstybėje
narėje įregistruotas transporto priemones palyginti trumpą
laiką (daugiausia dvi savaites, mėnesį) naudoti be registracijos
ir naudojimo mokesčių, jeigu įvykdomos tam tikros sąlygos,
pvz., sąlyga pateikti administracinį pranešimą. Tačiau net ir tokia tvarka atrodo gana
griežta atsižvelgiant į didėjantį tarptautinį judumą
ir besikeičiančias judumo tendencijas. Atsižvelgiant į pastarojo meto Teismo praktiką dėl
skolintų automobilių[20],
valstybės narės turėtų apsvarstyti galimybę leisti
savo piliečiam tam tikrą laiką naudoti kitoje valstybėje
narėje įregistruotas transporto priemones be registracijos
mokesčio, jeigu įvykdomos tam tikros sąlygos, skirtos užkirsti
kelią mokesčių slėpimui ar piktnaudžiavimui. 4.2.3. Automobilių nuomos
sektorius Kai kurios valstybės narės jau
ėmėsi priemonių 3.2.3 skirsnyje aprašytoms problemoms
išspręsti: (1)
Kalbant apie vienakryptės nuomos būdu
išnuomotų automobilių grąžinimą, kai kurios valstybės
narės leidžia, kad į jų šalį pagal nuomos sutartį
įvežtos kitoje valstybėje narėje įregistruotos transporto
priemonės būtų tam tikram laikui išnuomojamos jų
gyventojams be registracijos ir naudojimo mokesčių, jeigu
įvykdomos tam tikros sąlygos[21]. Taip
palengvinamas vienakryptės nuomos paslaugų teikimas, nors
sąlygos labai skiriasi. (2)
Viena valstybė narė leidžia kasmet ne
ilgesniam kaip 3 mėnesių laikotarpiui laikinai perkelti kitoje
valstybėje narėje įregistruotus nuomojamus automobilius ir jiems
netaiko registracijos bei naudojimo mokesčių ir taip sudaro sąlygas
automobilių nuomos įmonėms veiksmingiau tenkinti išaugusią
sezoninę paklausą. Lankstesnę tvarką šiais dviem
atvejais valstybės narės gali taikyti remdamosi Direktyvos 83/182/EEB
9 straipsnio 1 dalimi. Kol kas
nėra įrodymų, kad dėl tokio lankstumo kiltų
problemų. Taigi Komisija
siūlo, kad kitos valstybės narės nustatytų panašią
tvarką ir ją taikytų kartu su pačių nustatytomis
sąlygomis, skirtomis išvengti mokesčių slėpimo ar
piktnaudžiavimo. Tai leistų
automobilių nuomos įmonėms optimizuoti jų automobilių
parko naudojimą ir sumažinti išlaidas – taigi sumažėtų ir
galutinio vartotojo mokama kaina. 4.2.4. Mokesčių nulemtas
rinkos susiskaidymas Nors 2005 m. pasiūlymas
nesulaukė vieningos valstybių narių paramos, reikėtų
pripažinti, kad nuo to laiko daug valstybių narių į savo
registracijos ir (arba) naudojimo mokesčius įvedė aplinkosaugos
elementą. Tačiau nors
valstybės narės taiko tuos pačius aplinkosaugos elementus,
jų naudojamos ribinės vertės dažnai skiriasi, todėl
skiriasi ir taikomi mokesčiai (kartais išties smarkiai). Diferencijuojant automobilių
apmokestinimą reikėtų remtis ne techniniais kriterijais, kaip
antai variklio darbinis tūris ar galia, bet objektyviais, visuotinai
prieinamais ir politikos požiūriu aktualiais aplinkosauginių
savybių duomenimis, kaip antai išmetamas CO2 kiekis. Be to, ribinės vertės turėtų
būti reguliariai atnaujinamos, kad būtų daromas spaudimas pirkti
netaršias ir efektyviai energiją vartojančias transporto priemones. Atsižvelgiant į tai siūloma, kad
valstybės narės darbo grupėje išnagrinėtų, kaip geriau
derinti kriterijus, kuriais jos remiasi apskaičiuodamos registracijos ir
naudojimo mokesčius, kad sumažėtų ES automobilių rinkos
techninis susiskaidymas, būtų išnaudojama masto ekonomija ir kad
ekonomiškai efektyviu būdu būtų pasiekti aplinkos apsaugos
tikslai. Taip pat reikia
pažymėti, kad Komisijos tarnybos šiuo metu rengia gaires, kuriomis
galės remtis finansines paskatas pagal Europos netaršių ir efektyviai
energiją vartojančių transporto priemonių strategiją[22]
norinčios taikyti valstybės narės. 5. Išvados ir tolesni veiksmai Dėl Europos integracijos ir dėl to,
kad verslo ir augimo modeliams vis svarbesnis didesnis tarptautinis darbo
jėgos pasiskirstymas, piliečių judumas nuolatos didėja. Judumas gali padėti išspręsti vietos
darbo rinkų problemas, padidinti rinkų efektyvumą ir paspartinti
ekonomikos augimą. Be to,
laisvas judėjimas – ES piliečių labiausiai vertinama ES
teisė ir ES raidos pagrindas. Dvigubas
transporto priemonių apmokestinimas, dideli registracijos mokesčiai,
kuriuos už automobilius turi sumokėti į kitą šalį
persikeliantys piliečiai, ir su tuo susijusios informacijos trūkumas
gali trikdyti tarpvalstybinį judumą. Nors 2005 m. Komisijos pasiūlytas
metodas, t. y. pasiūlymas panaikinti registracijos mokesčius ir
integruoti juos pajamų požiūriu neutraliu būdu į esamus
naudojimo mokesčius, iki šiol nepriimtas, kai kurios valstybės
narės savanoriškai ėmėsi tam tikrų pasiūlyme
numatytų priemonių ir Komisija joms pritaria. Tačiau liko neišspręstų su tikros bendrosios rinkos
idėja nesuderinamų problemų, todėl būtina jas
artimiausiu metu išspręsti. Taigi, Komisija nustatė ir
valstybėms narėms siūlo artimiausiu metu pradėti
įgyvendinti šiuos geriausios praktikos pavyzdžius:
1. Norėdamos užtikrinti,
kad mokesčių mokėtojai, vykdami į kitą valstybę
narę, žinotų savo teises ir prievoles, valstybės narės
turėtų pasirūpinti, kad jie gautų tinkamos informacijos
apie registracijos ir naudojimo mokesčius, kuriuos jos taiko transporto
priemonėms tarpvalstybiniais atvejais, įskaitant informaciją
apie tai, kaip jos yra įgyvendinusios šiame komunikate ir TDD
aprašytą ES teisinę sistemą. Šiuo tikslu mokesčių mokėtojams reikėtų
nurodyti ryšių centrą, kurio nuoroda galėtų būti
pateikta Komisijos interneto svetainėje. 2. Kad būtų išvengta dvigubo
apmokestinimo arba pernelyg didelio apmokestinimo tuo atveju, kai
piliečiai iš vienos valstybės narės perkelia automobilį
nuolat naudoti kitoje valstybėje narėje, valstybė narė,
kurioje iš pradžių sumokamas registracijos mokestis, turėtų
grąžinti bent jau dalį to mokesčio sumos, kuri turėtų
būti apskaičiuojama įvertinus automobilio
nusidėvėjimą ir neatsižvelgiant į tai, ar paskirties
valstybė narė atleidžia nuo registracijos mokesčio (jei jį
taiko), ar ne. 3. Valstybės narės
turėtų visapusiškai pasinaudoti Direktyvoje 83/182/EEB nustatyta
lankstumo galimybe ir taikyti liberalesnes nuostatas, leidžiančias
laikinai naudoti transporto priemones kitose valstybėse narėse be
registracijos ir naudojimo mokesčių. Tai pirmiausia susiję su kitoje valstybėje narėje
įregistruotais nuomojamais automobiliais, bet svarbu ir tada, kai
gyventojas kitoje valstybėje narėje įregistruotą
automobilį naudoja laikinai arba nereguliariai. 4. Imtis
veiksmų, skirtų sumažinti ES automobilių rinkos
susiskaidymą, atsiradusį dėl skirtingo registracijos ir
naudojimo mokesčių taikymo valstybėse narėse. Be to, būtina atsižvelgti į
būsimas finansinių paskatų, taikomų netaršioms ir
efektyviai energiją vartojančioms transporto priemonėms, gaires. Kai institucijos, kurioms skirtas šis komunikatas,
pateiks savo nuomonę, Komisija ketina sudaryti techninių
klausimų darbo grupę ir minėtus klausimus joje aptarti su
valstybėmis narėmis. Dėl
šio proceso diskusijos Taryboje dėl 2005 m. pasiūlymo
galėtų įgauti naują pagreitį. Be to, kad būtų atsižvelgta į gausią Teismo
praktiką ir siekiant didesnio skaidrumo bei teisinio aiškumo,
būtų galima numatyti persvarstyti Direktyvą 83/182/EEB. [1] Šaltiniai
– Eurostatas, ACEA ir Oko institutas. [2] Eurostato
(Europos Komisija) 2012 m. leidinys „Apmokestinimo tendencijos Europos
Sąjungoje“. [3] Kaip
teigia Europos Sąjungos Teisingumo Teismas, tai, kad registracijos
mokestis renkamas paeiliui dviejose valstybėse narėse, nebūtinai
laikytina dvigubu apmokestinimu siaurąja prasme, nes mokestinis
įvykis yra teisė naudoti automobilį nacionaliniuose keliuose
(žr. prie šio komunikato pridėto Komisijos tarnybų darbinio dokumento
3.1 skirsnį). [4] 2010 m.
ES pilietybės ataskaita „Kliūčių ES piliečių
teisėms šalinimas“, COM(2010) 603, 2010 10 27, žr. 6 veiksmą. [5] COM(2010) 769,
2010 12 20. [6] OL C 267,
1975 11 21, p. 8, COM(1998) 30, 1998 2 10 ir COM(2005) 261, 2005 7 5. [7] Tarybos
direktyva 83/182/EEB dėl tam tikrų transporto priemonių,
laikinai importuojamų iš vienos valstybės narės į
kitą, atleidimo nuo mokesčių Bendrijos teritorijoje (OL L 105,
1983 4 23, p. 59). [8] Nors
šiame komunikate aptariamas tik lengvųjų automobilių (M1
kategorijos transporto priemonių) apmokestinimas, pateikiami argumentai
pagal analogiją gali būti naudojami kalbant apie kitas kelių
transporto priemones, kaip antai mažos keliamosios galios transporto
priemonės (N1 kategorijos transporto priemonės) arba dviratės
variklinės transporto priemonės. [9] COM(2012) 164,
2012 4 4. [10] Direktyvoje
įprastinė gyvenamoji vieta apibrėžiama kaip vieta, kurioje asmuo
paprastai gyvena, t. y. vieta, kurioje asmuo paprastai, tai yra mažiausiai
185 dienas per kiekvienus kalendorinius metus gyvena dėl asmeninių ir
darbo ryšių, arba, jeigu asmuo darbo ryšių neturi, – dėl
asmeninių ryšių, kurie rodo artimą sąsają tarp to
asmens ir vietos, kurioje jis gyvena. [11] Žr. TDD I
priedą. [12] Daugiau
informacijos apie mokesčio bazę ir apmokestinimo lygį rasite
duomenų bazėje „Mokesčiai Europoje“ http://ec.europa.eu/taxation_customs/taxation/gen_info/info_docs/tax_inventory/index_en.htm. [13] OL L 145,
2009 6 10, p. 36. [14] 2011 m.
piliečių, gyvenančių kitoje valstybėje narėje nei
jų kilmės valstybė narė, skaičius pasiekė 12,8
mln., o tarpvalstybinių darbuotojų (vienoje valstybėje
narėje gyvenančių, bet kitoje valstybėje narėje
dirbančių piliečių) skaičius 2010 m. pasiekė
maždaug 1 mln. Ypatingą tarpvalstybinių darbuotojų kategoriją
sudaro asmenys, gyvenantys vienoje valstybėje narėje ir naudojantys
darbdavio kitoje valstybėje narėje įregistruotą
variklinę transporto priemonę. Šios
kategorijos duomenų nėra, bet apskritai bendrovių
įregistruoti lengvieji automobiliai sudarė maždaug 50,5 proc. iš 11,6
mln. 2008 m. 18 ES valstybių narių įregistruotų naujų
lengvųjų automobilių. [15] Pagal
Direktyvos 83/182/EEB 3 straipsnį valstybės narės privalo leisti
automobilius pernuomoti kitos valstybės narės gyventojams, kad tie
automobiliai būtų „eksportuoti“, jei toje šalyje jie yra dėl
joje pasibaigusios nuomos sutarties. Automobilius
į valstybę narę, kurioje buvo pirmiau išnuomoti, taip pat gali
grąžinti darbuotojas, net jei tas darbuotojas yra laikinojo įvežimo
valstybės narės gyventojas. Pagal
minėtos direktyvos 9 straipsnį valstybės narės gali
nustatyti ir (arba) toliau taikyti liberalesnes nuostatas, pvz., leisti šias
transporto priemones pernuomoti savo šalies gyventojui, kad šis jas
reeksportuotų. Tačiau šia
galimybe naudojasi tik nedaugelis valstybių narių. [16] Žr. TDD IV
priedą. [17] 2012 m.
birželio 6 d. priimta CARS 21 galutinė ataskaita, su kuria galima
susipažinti šioje svetainėje: http://ec.europa.eu/enterprise/sectors/automotive/files/cars-21-final-report-2012_en.pdf.
[18] Žr. 6
išnašoje minėtą 2005 m. pasiūlymą. [19] Valstybės
narės grąžindamos mokestį taiko skirtingas sąlygas (žr. TDD
II priedą). Paprastai mokestis grąžinamas ne tik į kitą
gyvenamąją vietą su automobiliu persikeliantiems
piliečiams, bet ir tuo atveju, kai automobilius išregistruoja ir išveža
automobilių prekiautojai arba kai piliečiai savo automobilius
parduoda užsienyje. [20] 2012 m. balandžio 26 d. sprendimas sujungtose bylose L.A.C. van
Putten, P. Mook, G. Frank, C-578/10, C-579/10, C-580/10. [21] Daugiau
informacijos pateikiama TDD III priede. [22] COM(2010) 186,
2010 4 28.