This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52014DC0099
REPORT FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL on the implementation of Directive 2009/31/EC on the geological storage of carbon dioxide
KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI dėl Direktyvos 2009/31/EB dėl anglies dioksido geologinio saugojimo įgyvendinimo
KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI dėl Direktyvos 2009/31/EB dėl anglies dioksido geologinio saugojimo įgyvendinimo
/* COM/2014/099 final */
KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI dėl Direktyvos 2009/31/EB dėl anglies dioksido geologinio saugojimo įgyvendinimo /* COM/2014/099 final */
KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI
IR TARYBAI dėl Direktyvos 2009/31/EB dėl anglies
dioksido geologinio saugojimo įgyvendinimo 1. ĮVADAS Europos Parlamento ir Tarybos direktyva
2009/31/EB dėl anglies dioksido geologinio saugojimo, iš dalies keičianti
Tarybos direktyvą 85/337/EEB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas
2000/60/EB, 2001/80/EB, 2004/35/EB, 2006/12/EB, 2008/1/EB ir Reglamentą (EB)
Nr. 1013/2006[1]
(vadinamoji Anglies dioksido surinkimo ir saugojimo direktyva – toliau CCS
direktyva) buvo priimta 2009 m. balandžio 23 d. kartu su kitomis
2009 m. klimato ir energijos paketo dalimis[2].
Siekiant prisidėti prie klimato kaitos švelninimo, CCS direktyvoje nustatoma
aplinką tausojančio anglies dioksido (CO2) geologinio saugojimo
teisinė sistema. Taikant CCS direktyvos nuostatas siekiama užtikrinti, kad
nekiltų didelis CO2 nuotėkio arba žalos žmonių sveikatai ar aplinkai
pavojus, taip pat užkirsti kelią bet kokiam neigiamam poveikiui vamzdynų tinklui
arba saugykloms. Direktyvoje nustatomi saugyklai visą jos naudojimo trukmę
taikomi reikalavimai. Direktyvoje taip pat pateikiamos CCS komponentams,
t. y. surinkimui ir transportavimui, taikomos nuostatos, nors šioms
veiklos rūšims, kartu su CCS direktyvoje nustatytais pakeitimais, taikomos
išsamesnės ES aplinkos apsaugos teisės aktų, pvz., Poveikio aplinkai vertinimo
(EIA) direktyvos[3]
arba Pramoninių išmetamų teršalų direktyvos[4]
nuostatos. Septyni ES aplinkos teisės aktai iš dalies keičiami 31–37
straipsniais, be kita ko siekiant pašalinti teisines kliūtis geologiniam CO2
saugojimui. Pagal CCS direktyvos 27 straipsnio 1 dalies
nuostatas valstybės narės yra įpareigotos Komisijai pateikti direktyvos
įgyvendinimo ataskaitą, parengtą remiantis Komisijos patvirtintu klausimynu[5]. Nuo 2011 m.
liepos mėn. iki 2013 m. balandžio mėn. Komisijai pateiktos valstybių narių
ataskaitos įtrauktos į šią pirmąją Komisijos ataskaitą dėl CCS direktyvos
įgyvendinimo, kaip numatyta jos 38 straipsnio 1 dalyje. Su šia tema susiję platesnės politikos
klausimai, pvz., galimos pasirinktys siekiant skatinti CCS demonstracinę veiklą
ir ankstyvą diegimą, aptarti Konsultaciniame komunikate dėl anglies dioksido
surinkimo ir saugojimo Europoje ateities perspektyvų[6] ir labiau išplėtoti
neseniai paskelbtoje Europos Parlamento rezoliucijoje dėl 2013 m.
įgyvendinimo ataskaitos „Anglies dioksido surinkimo ir saugojimo technologijų
plėtra ir taikymas Europoje“[7]. 2. BENDROJI ĮGYVENDINIMO
PAŽANGA CCS direktyvos 39 straipsnio 1 dalies
nuostatomis valstybės narės yra įpareigojamos užtikrinti, kad įsigaliotų
įstatymai ir kiti teisės aktai, būtini, kad šios direktyvos būtų laikomasi ne
vėliau kaip nuo 2011 m. birželio 25 d. Iki nurodyto termino tik
kelios valstybės narės pranešė apie visišką ar dalinį šios direktyvos perkėlimą
į nacionalinę teisę, todėl 2011 m. liepos mėn. Komisija 26 valstybėms
narėms nusiuntė oficialius raštus dėl nepranešimo apie nacionalines priemones.
Iki 2013 m. spalio mėn. visos valstybės narės Komisijai pranešė apie
perkėlimo į nacionalinę teisę priemones. Atsižvelgdama į šias aplinkybes Komisija
iki 2013 m. lapkričio mėn. nutraukė 19 iš 26 pažeidimo bylų. Dauguma valstybių
narių direktyvos nuostatas perkėlė į nacionalinę teisę, tačiau Austrija,
Kipras, Vengrija, Airija, Švedija ir Slovėnija kol kas dar nėra pateikusios
pranešimų apie visų perkėlimo į nacionalinę teisę priemonių taikymo užbaigimą.
Atsižvelgdama į šį dalinį nepranešimą Komisija 2013 m. lapkričio mėn.
šioms šešioms valstybėms narėms perdavė pagrįstas nuomones[8]. Viena likusi valstybė
narė, gavusi oficialų raštą dėl nepranešimo, rengiant šios ataskaitos projektą
pranešė apie perkėlimą į nacionalinę teisę; jo išsamumo patikrą ketinama
užbaigti iki 2014 m. pavasario. Komisija pradėjo tikrinti, ar, būdamos
išsamios, priemonės, apie kurias buvo pranešta, taip pat iš esmės atitiktų CCS
direktyvą. CCS direktyvą perkeldamos į nacionalinę teisę
valstybės narės laikėsi skirtingo požiūrio. Kelios valstybės narės nusprendė
tik iš dalies pakeisti galiojančius teisės aktus, tačiau dauguma valstybių
pasirinko kitą kelią: naujus konkrečius teisės aktus dėl CO2
geologinio saugojimo jos derino su daliniu galiojančių teisės aktų keitimu. Šalia
panašių požiūrių, taikytų perkeliant tuos šešių ES direktyvų pakeitimus, kurie
padaryti CCS direktyvos 31–35 ir 37 straipsniais, galima įžvelgti tam tikras
galiojančių teisės aktų pakeitimų visoje ES bendrybes: 17 valstybių narių iš
dalies pakeitė savo aplinkos teisės aktus ir aštuonios iš jų taip pat iš dalies
pakeitė kasybos teisės aktus. Pagal CCS direktyvos 23 straipsnį valstybės narės
turi paskirti kompetentingas institucijas, kurios būtų atsakingos už
direktyvoje nustatytų prievolių vykdymą. Nors kelios valstybės narės pasirinko
bendrą kompetentingą instituciją, dauguma valstybių narių atsakomybę paskirstė
kelioms institucijoms, nes CCS yra susijusi su keliomis skirtingomis
reguliavimo sritimis. Kompetentingomis institucijomis dažniausiai buvo
pasirenkamos aplinkosaugos institucijos (18 valstybių narių), tačiau taip pat
buvo paskiriamos už ekonomiką, energetiką ir kasybą atsakingos institucijos. Pagal CCS direktyvos 4 straipsnio 1 dalį
valstybės narės išlaiko teisę nustatyti teritorijas, kurios gali būti parinktos
saugykloms, įskaitant teisę neleisti saugoti CO2 jokioje savo
teritorijos dalyje. Kai kurios valstybės narės ėmėsi nustatinėti galimas CO2
saugyklų vietas. Tačiau dauguma valstybių narių kol kas dar nėra baigusios
vertinimo. CO2 saugojimo pajėgumo įvertinimas atliktas įgyvendinant
ES „GeoCapacity“ projektą[9],
kurį vykdant nustatyta, kad 21 dalyvaujančios valstybės narės teorinis
saugojimo pajėgumas yra 87 Gt CO2 (69 Gt giluminiuose
druskinguose vandens sluoksniuose, 17 Gt išeikvotuose angliavandenilių
išteklių telkiniuose ir 1 Gt netinkamuose eksploatuoti anglių kloduose). Nors dauguma valstybių narių leidžia rinktis
CO2 geologinį saugojimą, kelios valstybės narės pranešė apie savo
sprendimą neleisti savo teritorijoje ar tam tikroje teritorijos dalyje saugoti
CO2, nes jų gelmių geologinė sandara šiam CO2 saugojimui netinkama
(Suomija, Liuksemburgas ir Belgijos Briuselio sostinės regionas). Kelios kitos
valstybės narės taip pat neleido CO2 geologinio saugojimo (Austrija,
Estija, Airija, Latvija, Slovėnija, Švedija) arba jį apribojo (Čekija[10], Vokietija[11]). CCS direktyvos 10 straipsnio 1 dalyje
nustatyta, kad prašymai išduoti leidimą saugoti turėtų būti pateikiami Komisijai,
kad Komisija dėl šių prašymų galėtų pareikšti neprivalomą nuomonę. Taikant
minėtas nuostatas visoje ES siekiama užtikrinti nuoseklų CCS direktyvos
reikalavimų įgyvendinimą ir skatinti didesnį visuomenės pasitikėjimą CCS
direktyva. 2012 m. vasario 28 d. Komisija paskelbė pirmą minėtą
nuomonę[12],
kurioje išnagrinėjo Nyderlandų išduoto leidimo projektą, numatantį, kad Nyderlandų
kontinentiniame šelfe į saugojimo talpyklą nuolatiniam saugojimui būtų suleista
8,1 mln. t CO2 . Komisija ne tik tikrina CCS direktyvos
nuostatų perkėlimą į nacionalinę teisę ir peržiūri leidimų saugoti projektus, bet
taip pat imasi kitokios veiklos, kuria siekiama nuolat remti nuoseklų CCS
direktyvos įgyvendinimą visoje ES. 2009 m. rugsėjo mėn. pagal CCS direktyvos
27 straipsnio 2 dalį įsteigta iš valstybių narių ekspertų sudaryta Informacijos
mainų grupė. Iki šiol ši grupė buvo susitikusi septynis kartus. 2011 m.
kovo mėn., siekiant pateikti bendrąją pagrindinių CCS direktyvos nuostatų
įgyvendinimo metodiką, buvo paskelbti keturi rekomendaciniai dokumentai[13]. Rekomendaciniai
dokumentai visų pirma skiriami kompetentingoms institucijoms ir susijusioms
suinteresuotosioms šalims. Pirmajame rekomendaciniame dokumente apibrėžiamas su
CO2 saugojimo trukmės ciklu susijusios rizikos valdymas, o kituose
trijuose dokumentuose aptarti kiti klausimai, pvz., nustatomos saugyklos
komplekso charakteristikos, CO2 srauto sudėtis, stebėsenos ir
taisomosios priemonės, atsakomybės perleidimo kompetentingai institucijai
kriterijai, finansinis saugumas ir finansinis mechanizmas. 3. KONKRETŪS VALSTYBIŲ NARIŲ
SPRENDŽIAMI ĮGYVENDINIMO KLAUSIMAI 3.1. Leidimo saugoti CO2 išdavimas Pagal CCS direktyvos 4 straipsnio 3 dalį
saugyklos tinkamumas nustatomas parengiant potencialaus saugyklos komplekso ir jį
supančios aplinkos apibūdinimą ir įvertinimą atsižvelgiant į CCS direktyvos I
priede išdėstytus kriterijus. Valstybės narės, leidusios savo teritorijoje
saugoti CO2, šią nuostatą dažniausiai įgyvendina įtraukdamos I
priedą į savo teisės aktus. Jeigu valstybės narės nustato, kad siekiant
surinkti informaciją, kuria būtų remiamasi renkantis CO2 saugyklas,
privaloma atlikti žvalgybą, jos turi užtikrinti, jog minėta žvalgyba nebūtų
atliekama neturint leidimo žvalgyti. Vienos valstybės narės žvalgybą reikalauja
atlikti tik tais atvejais, jeigu turima per mažai informacijos, kad būtų galima
iš karto teikti prašymą išduoti leidimą saugoti, o kitos – visais atvejais
reikalauja turėti leidimus žvalgyti. Kalbant apie žvalgomo ploto apribojimą,
vienos valstybės narės (pvz., Portugalija) jį apriboja tiesiogiai, o kitos
(pvz., Bulgarija ir Vengrija) – apriboja tik paviršiaus plotą, į kurį
atsižvelgiant netiesiogiai nustatomas didžiausias žvalgybos mastas. Kelios
valstybės narės (pvz., Čekija, Ispanija, Prancūzija, Italija, Lenkija ir
Jungtinė Karalystė) jau yra išdavusios leidimus žvalgyti arba netrukus turėtų
juos išduoti. CCS direktyvos 6 straipsnyje nustatyta, kad
jokios saugyklos neleidžiama eksploatuoti neturint leidimo saugoti. 7–11
straipsniuose išsamiai aprašyti leidimų saugoti išdavimo prašymai, sąlygos ir
turinys bei visi galimi leidimų saugoti pakeitimai, peržiūra, pratęsimas ir panaikinimas.
Šių straipsnių perkėlimo į nacionalinę teisę nuostatos daugumoje valstybių
narių yra labai panašios. Minėti dalykai, kartu su Komisijos pagal 10
straipsnio 1 dalį[14]
atliekamu leidimų saugoti projektų nagrinėjimu, turėtų padėti visoje ES
užtikrinti nuoseklų su leidimu susijusių nuostatų įgyvendinimą. 3.2. Su saugyklų eksploatavimu
susiję įsipareigojimai CCS direktyvos 12 straipsnyje nustatyti CO2
srauto priėmimo kriterijai ir procedūra. Daugumos valstybių narių perkėlimo į
nacionalinius įstatymus teisės aktuose yra nustatytas bendras reikalavimas, kad
didesnę srauto dalį turi sudaryti CO2 ir kad į jį negali būti pridedama
atliekų taip siekiant jas pašalinti, tačiau kelios valstybės narės yra
nustačiusios konkrečias su CO2 srauto komponentais susijusias ribas.
CO2 saugojimą savo teritorijoje ribojančios kelios valstybės narės
kol kas nėra pateikusios 12 straipsnio perkėlimo į nacionalinę teisę nuostatų, bet
dauguma valstybių narių yra nurodžiusios nuostatas, kurias taikant būtų
užtikrinama, kad saugyklos operatoriui būtų leidžiama priimti ir suleisti CO2
srautus tik tuo atveju, jeigu atlikta srautų sudėties analizė ir jeigu
išnagrinėjus riziką buvo padaryta teigiama išvada. Kalbant apie šių reikalavimų
vykdymo priežiūros tvarką, kai kurios valstybės narės yra įpareigojusios operatorius
reguliariais intervalais pranešti apie CO2 srauto sudėtį (pvz., bent
kartą per mėnesį (Estijoje) ir ne rečiau negu kartą per šešis mėnesius
(Vokietijoje)). Stebėsenos nuostatomis (13 straipsnis)
operatoriai, atsižvelgiant į stebėsenos planą, yra įpareigojami stebėti
suleidimo įrenginius, saugyklos kompleksą ir, jeigu reikia, supančią aplinką.
Valstybės narės, savo teritorijoje leidžiančios saugoti CO2,
reikalauja, kad stebėsenos planas būtų pateiktas tvirtinti kompetentingoms
institucijoms ir šis patvirtinimas būtų įtrauktas į prašymą išduoti leidimą
saugoti. Dauguma valstybių narių į savo nacionalinius teisės aktus yra
įtraukusios nuostatą, kad stebėsenos planas turi atitikti CCS direktyvos II
priede išdėstytus reikalavimus ir Prekybos taršos leidimais direktyvoje[15] nustatytus
atskaitomybės reikalavimus[16].
Pvz., Liuksemburge taikomas reikalavimas, kad stebėsenos rezultatai būtų
lyginami su vyksmu, numatytu atliekant trimatį dinaminį slėgio ir tūrio
modeliavimą bei prisotinimo reakciją. Dauguma valstybių narių taiko reikalavimą, kad,
kaip nustatyta CCS direktyvos 14 straipsnyje, operatoriai kompetentingoms
institucijoms ataskaitą turi teikti ne rečiau kaip kartą per metus. Dauguma
valstybių narių nustato reikalavimą, kad ataskaitos turi būti teikiamos
dažniau, jeigu kompetentinga institucija paprašytų pateikti šias ataskaitas. 15 straipsnyje nustatomas įpareigojimas
sukurti visų saugyklų eilinių ir neeilinių patikrinimų sistemą ir šių
patikrinimų rezultatas turi būti pateikiamas visuomenei. Valstybės narės,
leidžiančios savo teritorijoje saugoti CO2, įgyvendino nuostatą,
pagal kurią eiliniai patikrinimai trejus metus po uždarymo turi būti atliekami
ne rečiau kaip kartą per metus. Vokietija taiko griežtesnius patikrinimo
reikalavimus – Vokietijoje, net ir uždarius saugyklą, eiliniai patikrinimai
turi būti atliekami kartą per metus. CCS direktyvos 16 straipsnyje nurodyta, kad nuotėkių
arba didelių pažeidimų atveju valstybės narės privalo užtikrinti, jog
operatorius apie tai praneštų kompetentingoms institucijoms ir imtųsi būtinų
ištaisomųjų priemonių. Valstybės narės, savo teritorijoje leidžiančios saugoti
CO2, užtikrina, kad ištaisomųjų priemonių planas būtų pateiktas kompetentingai
institucijai patvirtinti ir būtų įtrauktas į prašymą išduoti leidimą saugoti.
Kelios valstybės narės nustatė konkrečius papildomus reikalavimus tuo atveju,
jeigu operatoriai netaikytų ištaisomųjų priemonių, pvz., būtų skiriamos baudos
arba panaikinamas leidimas saugoti. 3.3. Su uždarymu ir laikotarpiu po
uždarymo susiję įpareigojimai Valstybės narės, savo teritorijoje
leidžiančios saugoti CO2, įgyvendino 17 straipsnį, kuriame
nustatoma, kad uždarius saugyklą operatorius yra atsakingas už stebėseną,
ataskaitų teikimą ir ištaisomųjų priemonių taikymą, ir turi vykdyti visus
įpareigojimus, susijusius su apyvartinių taršos leidimų atsisakymu nuotėkio
atveju tol, kol atsakomybė už saugyklą bus perduota kompetentingai
institucijai. Laikotarpiu po uždarymo taikomas planas turi būti parengtas pagal
CCS direktyvos II priedą, kuriame išdėstyti stebėsenos reikalavimai. Valstybės narės, savo teritorijoje
leidžiančios saugoti CO2, taip pat įgyvendino 18 straipsnį, pagal
kurio nuostatas atsakomybė už saugyklą kompetentingai institucijai perduodama
tik tuo atveju, jei operatorius įvykdo tam tikras sąlygas. Į minėtas sąlygas
įtraukta galimybė mokėti finansinį įnašą su laikotarpiu po perdavimo susijusioms
sąnaudoms padengti ir prievolė pateikti ataskaitą, kurioje būtų duomenys, kad
saugomas CO2 bus sandariai ir visam laikui izoliuotas. Trumpiausias
laikotarpį nuo saugyklos uždarymo iki atsakomybės perdavimo daugumos valstybių
narių teisės aktuose nustatytas bent 20-ties metų, išskyrus atvejus, kai
kompetentinga institucija įsitikina anksčiau, kad saugomas CO2 bus sandariai
ir visam laikui izoliuotas. Kelios valstybės narės pasirinko ilgesnius 30 arba
40 metų laikotarpius, o kitos sprendimus priims įvertinusios kiekvieną konkretų
atvejį. 3.4. Finansinės garantijos CCS direktyvoje numatyti du finansiniai
mechanizmai – finansinės garantijos laikotarpiu iki perduodant atsakomybę ir
finansinis įnašas laikotarpiu po atsakomybės perdavimo. CCS direktyvos 19 straipsnyje galimiems
operatoriams nustatytas įpareigojimas pateikti finansinę garantiją užtikrinant,
kad būtų įvykdyti visi į leidimą saugoti įtraukti įsipareigojimai ir kad jų
vykdymas apimtų eksploatavimo, uždarymo laikotarpį ir laikotarpį po uždarymo,
įskaitant su apyvartinių taršos leidimų atsisakymu nuotėkio atveju susijusius
įpareigojimus. Nustatant finansinės garantijos reikalavimą siekiama užtikrinti,
kad šių įpareigojimų (pvz., stebėsenos ar priemonių taikymo, jeigu būtų
nustatytas nuotėkis) vykdymo sąnaudos būtų apmokėtos, jeigu operatorius
nesugebėtų jų apmokėti. Ši finansinė garantija turi galioti ir būti taikoma
prieš suleidimo pradžią ir operatorius ją privalo pateikti įtraukęs į prašymą
išduoti leidimą saugoti. Dauguma valstybių narių 19 straipsnio reikalavimus
beveik pažodžiui perkėlė į savo teisės aktus, tačiau kelios valstybės narės
nustatė papildomus reikalavimus ir parengė konkrečių priemonių gaires ir
finansinės garantijos apskaičiavimus. Pvz., Vengrija, remdamasi savo
1993 m. Kasybos įstatymu, nustatė būtinąją 200 milijonų Vengrijos forintų
(apie 671 000 EUR)[17]
finansinę garantiją. Kalbant apie kelių valstybių narių rekomenduotas galimas
finansines priemones, kurios taikytinos kaip finansinė garantija, pasakytina,
kad į šį sąrašą įtraukta pakankama draudimo apsauga, iki visų sandorio sąlygų
įvykdymo trečiosios šalies valdoma sąskaita, banko garantija ar pagrindinės
bendrovės garantija. Šios priemonės taip pat įtrauktos į 4 rekomendacinį
dokumentą[18]. Pagal CCS direktyvos 20 straipsnį operatoriai
yra įpareigojami sumokėti finansinį įnašą, kuriuo prieš atsakomybės perdavimą
galėtų naudotis kompetentinga institucija siekdama apmokėti su laikotarpiu po
perdavimo susijusias sąnaudas. Valstybės narės, savo teritorijoje leidžiančios
saugoti CO2, nustatė sąlygas, kad nustatant įnašo dydį būtų
atsižvelgiama į CCS direktyvos I priede nurodytus kriterijus ir CO2
ankstesnio saugojimo konkrečioje saugykloje duomenis, ir kad įnašo dydžio
pakaktų padengti 30 metų truksiančios stebėsenos numatomas sąnaudas. Kai kurios
valstybės narės nustato papildomus su finansiniu įnašu susijusius reikalavimus.
Pvz., Vokietija taiko reikalavimą, kad operatorius kiekvienais eksploatavimo
metais sutaupytų 3 % tos sumos, kurią leidimo išmesti teršalus turėtojas
sutaupo naudodamas CO2 saugojimą. Piniginės lėšos turi būti laikomos
kompetentingos institucijos sąskaitoje kaip palūkaninis indėlis ir prieš
perduodant atsakomybę įskaitomos į garantiją. Čekijoje, pavyzdžiui, nustatant
finansinio įnašo dydį turi būti atsižvelgiama į 50 metų truksiančios stebėsenos
po atsakomybės perdavimo numatomas sąnaudas. 3.5. Šešių direktyvų pakeitimas ir
tarpvalstybiniai klausimai Siekiant užtikrinti aukštą aplinkos ir žmonių
sveikatos apsaugos nuo pavojaus, kurį kelia CO2 geologinis
saugojimas, lygį, šešios galiojančios ES direktyvos buvo iš dalies pakeistos
CCS direktyva. Visos valstybės narės, pranešusios Komisijai
apie savo perkėlimo į nacionalinę teisę priemones, patvirtino įgyvendinusios
CCS direktyvos 31, 35 ir 37 straipsnius, kuriais atitinkamai: ·
iš dalies keičiami PAV (poveikio vertinimo
aplinkai) direktyvos I ir II priedai įtraukiant saugyklas ir geologiniam
saugojimui skirto CO2 srautų surinkimą bei vežimą; ·
geologiniam saugojimui skirto CO2 surinkimui
ir vežimui netaikomos su Atliekų pagrindų direktyva[19] susijusios priemonės; ·
iš dalies keičiamas Pramoninių išmetamų teršalų
direktyvos I priedas siekiant įtraukti geologiniam saugojimui skirtų CO2
srautų surinkimą kaip vieną iš veiklos rūšių, kurioms taikoma ši direktyva. Visos valstybės narės, pranešusios Komisijai apie
savo perkėlimo į nacionalinę teisę priemones, taip pat patvirtino
įgyvendinusios CCS direktyvos 33 straipsnį, kuriuo iš dalies keičiama Didelių kurą
deginančių įrenginių direktyva[20]. Pagal šį straipsnį
valstybės narės turi užtikrinti, kad kurą deginančių įrenginių, kurių vardinė
elektros energijos galia yra 300 megavatų ar didesnė, operatoriai būtų
įvertinę technines ir ekonomines sąlygas, kurias būtina įvykdyti ateityje naudojant
anglies dioksido surinkimą ir saugojimą. Jeigu įvertinimas teigiamas, montavimo
vietoje turi būti paskirta pakankamai vietos būtinai CO2 surinkimo
ir suslėgimo įrangai sumontuoti. Jungtinėje Karalystėje buvo parengtos papildomos
gairės, nustatančios, kad naujų deginimo įrenginių, kurių elektros energijos galia
yra 300 megavatų ar didesnė, nebūtų leidžiama naudoti, jeigu nebūtų
įrodyta, kad jie atitinka 33 straipsnio reikalavimus. Šiose gairėse taip pat nurodoma,
kokią informaciją prašymo teikėjas turėtų pateikti norėdamas įrodyti minėtus
aspektus. Kelios valstybės narės (pvz., Vokietija,
Prancūzija, Vengrija, Lenkija, Rumunija, Slovėnija ir Jungtinė Karalystė)
pranešė, kad nuo 2009 m. birželio 25 d. praktiškai taiko šį Didelių
kurą deginančių įrenginių direktyvos pakeitimą. Pvz., 2009 m. liepos
27 d. didelio kurą deginančio įrenginio montavimo vietoje Manheime
(Vokietija) buvo išduotas leidimas skirti 6 0002 plotą ketinant
vėliau šį įrenginį modifikuoti ir pritaikyti CO2 surinkimui. CCS direktyvos 32 ir 34 straipsniais
atitinkamai iš dalies keičiama Vandens pagrindų direktyva[21] siekiant suteikti
galimybę CO2 suleisti į sūraus vandens telkinius uolų ertmėse ir
Atsakomybės už aplinkos apsaugą direktyvos[22]
III priedas ketinant įtraukti CO2 saugyklų eksploatavimą. Šiuos
straipsnius į nacionalinę teisę turi perkelti tos valstybės narės, kurios savo
teritorijoje leidžia saugoti CO2. Nors dauguma valstybių narių priėmė konkrečias
teisės aktų nuostatas, taikomas CO2 transportuojant per daugiau kaip
vienos valstybės narės teritoriją ir daugiau negu vienos valstybės narės
teritorijoje esančioms saugykloms ar kompleksams, tik kelios šių valstybių turi
konkrečios su CSS technologija susijusios tarpvalstybinės patirties. Vienu iš
šio tarpvalstybinio bendradarbiavimo pavyzdžių laikytina Šiaurės jūros baseino
darbo grupė, kurioje Vokietijos, Nyderlandų ir Jungtinės Karalystės valstybinių
ir privačių institucijų atstovai rengia bendrus CO2 transportavimo,
suleidimo ir nuolatinio saugojimo Šiaurės jūros dugne[23] valdymo ir reguliavimo
principus. 4. BAIGIAMOSIOS PASTABOS Remiantis vertinimais, atliktais pagal ES
Konkurencingos mažo anglies dioksido kiekio technologijų ekonomikos sukūrimo
iki 2050 m. planą[24]
ir Energetikos veiksmų planą iki 2050 m.[25],
CCS, jeigu būtų komercializuota, būtų svarbi technologija, padėsianti ES
pereiti prie mažo anglies dioksido kiekio energetikos sistemų. Tinkamas ir
nuoseklus CCS teisinio reguliavimo sistemos įgyvendinimas visoje Europoje, visų
pirma pasirenkant, eksploatuojant, uždarant saugyklas ir jas tvarkant
laikotarpiu po uždarymo bei vertinant didelių kurą deginančių įrenginių
pertvarkymą siekiant surinkti jų išskiriamą CO2, yra ypač svarbus
norint paremti CCS technologijų demonstracinę veiklą ir vėlesnį jų diegimą aplinką
tausojančiu būdu bei skatinant visuomenės pasitikėjimą šia technologija. Iš ataskaitos matyti, kad jau visos valstybės narės pranešė
Komisijai apie perkėlimo į nacionalinę teisę priemones. Šiuo atžvilgiu dauguma
valstybių narių naujus konkrečius su CO2 susijusius teisės aktus
derino su galiojančių teisės aktų daliniu keitimu. Dauguma valstybių narių
atsakomybę paskyrė daugiau nei vienai kompetentingai institucijai. Šiuo metu atliekamas
potencialių CO2 saugyklų vertinimas, kelios valstybės narės užsiima
žvalgybos leidimų išdavimu, o Komisija nagrinėja pateiktą leidimo saugoti projektą.
Valstybės narės, kurios savo teritorijoje leidžia saugoti CO2,
pranešė apie nuostatų dėl stebėsenos, ataskaitų teikimo ir tikrinimo, dėl nuotėkių
ir didelių pažeidimų, dėl uždarymo ir su laikotarpiu po uždarymo susijusių
įpareigojimų įgyvendinimą bei CCS direktyvoje nustatytų dviejų finansinių
mechanizmų įgyvendinimą. Kalbant apie valstybes nares, kurios savo teritorijose
riboja ar draudžia CO2 saugojimą, padėtis tokia: kai kurios
valstybės narės į savo nacionalinę teisę perkėlė tik su CCS surinkimo ir transportavimo
aspektais susijusias nuostatas, o kitos į nacionalinę teisę perkėlė visus, taip
pat ir su saugojimu susijusius direktyvos straipsnius. Komisija pabrėžia CCS direktyvos nuoseklaus
įgyvendinimo visoje ES svarbą. Todėl Komisija pradėjo pažeidimo nagrinėjimo
bylas dėl dalinio nepranešimo apie perkėlimo į nacionalinę teisę priemones ir
tikrina, ar praneštos priemonės iš esmės atitinka CCS direktyvos nuostatas. Informacija,
surinkta rengiant šią ataskaitą, ir su CCS susijusi bendra patirtis, techninė
pažanga bei naujausios mokslinės žinios pasitarnaus teikiant kitą Komisijos
ataskaitą, kurioje visų pirma bus įvertinti direktyvos 38 straipsnio 2 dalyje
išvardyti CCS aspektai. Atlikus peržiūrą rengiama ataskaita Europos Parlamentui
ir Tarybai turi būti pateikta iki 2015 m. kovo 31 d. [1] OL L 140, 2009 6 5, p. 114-135. [2] http://ec.europa.eu/clima/policies/package/index_en.htm [3] 1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyva
85/337/EEB dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai
vertinimo (OL L 175, 1985 7 5, p. 40–48). [4] 2010 m. lapkričio 24 d. Europos Parlamento ir
Tarybos direktyva 2010/75/ES dėl pramoninių išmetamų teršalų (taršos
integruotos prevencijos ir kontrolės) (OL L 334, 2010 12 17, p. 17–119). [5] 2011 m. vasario 10 d.
Komisijos sprendimas 2011/92/ES (OL L 37, 2011 2 11, p. 19–24). [6] COM(2013) 180 final; konsultacijų
rezultatų santrauka pateikiama šiuo adresu http://ec.europa.eu/energy/coal/ccs_en.htm. [7] 2013/2079(INI). [8] Pagal Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 258 straipsnio pirmą dalį. [9] Vangkilde-Pedersen, T. ir kt. 2009. FP6 EU GeoCapacity Project, Assessing
European Capacity for Geological Storage of Carbon Dioxide, Storage Capacity,
WP2, D16 report, 166 pp, http://www.geology.cz/geocapacity/publications. [10] Čekijos natūraliose uolų formacijose iki 2020 m.
sausio 1 d. CO2 nebus
leidžiama saugoti. [11] Vokietija nustatė leidžiamo saugoti metinio CO2
kiekio apribojimus: 4 mln. t CO2 yra bendras nacionalinis
kiekis, o 1,3 mln. t CO2 leidžiama kiekvienai
saugyklai. [12] C(2012)1236. (http://ec.europa.eu/clima/policies/lowcarbon/ccs/implementation/docs/c_2012_1236_en.pdf). [13] http://ec.europa.eu/clima/policies/lowcarbon/ccs/implementation/documentation_en.htm. [14] Žr. pirmajam ES išduoto leidimo saugoti projektui skirtos
Komisijos apžvalgos 2 skyrių. [15] 2007 m. liepos 18 d. Komisijos sprendimas
2007/589/EB, nustatantis šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimo apskaitos
ir ataskaitų teikimo gaires, neseniai pakeistas 2012 m. birželio
21 d. Komisijos reglamentu (ES) Nr. 601/2012 dėl išmetamųjų šiltnamio
efektą sukeliančių dujų kiekio stebėsenos ir ataskaitų teikimo (OL L 181, 2012
7 12, p. 30–104). [16] 2003 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos
direktyva 2003/87/EB, nustatanti šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos
leidimų sistemą Bendrijoje ir iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 96/61/EB (OL
L 275, 2003 10 25, p. 32–46). [17] Ši suma į eurus konvertuota remiantis Europos Centrinio
Banko 2013 m. lapkričio 22 d. euro keitimo į užsienio valiutą kursu.
http://www.ecb.int/stats/exchange/eurofxref/html/index.en.html. [18] http://ec.europa.eu/clima/policies/lowcarbon/ccs/implementation/docs/gd4_en.pdf. [19] 2008 m. lapkričio 19 d. Europos Parlamento ir
Tarybos direktyva 2008/98/EB dėl atliekų ir panaikinanti kai kurias direktyvas
(OL L 312, 2008 11 22, p. 3–30), įskaitant Direktyvą 2006/12/EB dėl
atliekų. [20] Direktyva 2001/80/EB dėl tam tikrų teršalų, išmetamų į orą
iš didelių kurą deginančių įrenginių, kiekio apribojimo (OL L 309, 2001 11 27,
p. 1–21), kurią nuo 2016 m. sausio 1 d. numatoma pakeisti minėta
Pramoninių išmetamų teršalų direktyva. [21] 2000 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir
Tarybos direktyva 2000/60/EB nustatanti Bendrijos veiksmų vandens politikos
srityje pagrindus (OL L 327, 2000 12 22, p. 1–73). [22] 2004 m. balandžio 21 d. Europos Parlamento ir
Tarybos direktyva 2004/35/EB dėl atsakomybės už aplinkos apsaugą siekiant
išvengti žalos aplinkai ir ją ištaisyti (atlyginti). (OL L 143, 2004 4 30,
p. 56–75). [23] „CO2 saugojimas po Šiaurės jūros baseinu: Pagrindinis
sprendimas mažinant klimato kaitą“ (2007 m.)žr. http://www.globalccsinstitute.com/category/organisation/north-sea-basin-task-force ir „Bendra Šiaurės jūra: CO2 tarpvalstybinio transportavimo
ir saugojimo Šiaurės jūroje tyrimas“ (2010 m.) žr. http://www.npd.no/no/Publikasjoner/Rapporter/Samarbeider-om-CO2-lager/ [24] COM (2011) 112, galutinis. [25] COM (2011) 885, galutinis.