This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52013DC0006
REPORT FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT, THE COUNCIL, THE EUROPEAN ECONOMIC AND SOCIAL COMMITTEE AND THE COMMITTEE OF THE REGIONS on the implementation of the EU waste legislation Directive 2006/12/EC on waste, Directive 91/689/EEC on hazardous waste, Directive 75/439/EEC on waste oils, Directive 86/278/EEC on sewage sludge, Directive 94/62/EC on packaging and packaging waste, Directive 1999/31/EC on the landfill of waste, and Directive 2002/96/EC on waste electrical and electronic equipment for the period 2007 - 2009
KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI dėl ES atliekų teisės aktų Direktyvos 2006/12/EB dėl atliekų, Direktyvos 91/689/EEB dėl pavojingų atliekų, Direktyvos 75/439/EEB dėl naudotų alyvų, Direktyvos 86/278/EEB dėl nuotekų dumblo, Direktyvos 94/62/EB dėl pakuočių ir pakuočių atliekų, Direktyvos 1999/31/EB dėl atliekų sąvartynų ir Direktyvos 2002/96/EB dėl elektros ir elektroninės įrangos atliekų įgyvendinimo 2007–2009 m. laikotarpiu
KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI dėl ES atliekų teisės aktų Direktyvos 2006/12/EB dėl atliekų, Direktyvos 91/689/EEB dėl pavojingų atliekų, Direktyvos 75/439/EEB dėl naudotų alyvų, Direktyvos 86/278/EEB dėl nuotekų dumblo, Direktyvos 94/62/EB dėl pakuočių ir pakuočių atliekų, Direktyvos 1999/31/EB dėl atliekų sąvartynų ir Direktyvos 2002/96/EB dėl elektros ir elektroninės įrangos atliekų įgyvendinimo 2007–2009 m. laikotarpiu
/* COM/2013/06 final */
KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI dėl ES atliekų teisės aktų Direktyvos 2006/12/EB dėl atliekų, Direktyvos 91/689/EEB dėl pavojingų atliekų, Direktyvos 75/439/EEB dėl naudotų alyvų, Direktyvos 86/278/EEB dėl nuotekų dumblo, Direktyvos 94/62/EB dėl pakuočių ir pakuočių atliekų, Direktyvos 1999/31/EB dėl atliekų sąvartynų ir Direktyvos 2002/96/EB dėl elektros ir elektroninės įrangos atliekų įgyvendinimo 2007–2009 m. laikotarpiu /* COM/2013/06 final */
KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI,
TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR
REGIONŲ KOMITETUI dėl ES atliekų teisės
aktų Direktyvos 2006/12/EB dėl
atliekų,
Direktyvos 91/689/EEB dėl pavojingų atliekų,
Direktyvos 75/439/EEB dėl naudotų alyvų, Direktyvos 86/278/EEB
dėl nuotekų dumblo,
Direktyvos 94/62/EB dėl pakuočių ir pakuočių
atliekų,
Direktyvos 1999/31/EB dėl atliekų sąvartynų ir
Direktyvos 2002/96/EB dėl elektros ir elektroninės įrangos
atliekų
įgyvendinimo 2007–2009 m. laikotarpiu 1. Įvadas Šios ataskaitos tikslas – pranešti apie ES
atliekų teisės aktų įgyvendinimą 2007–2009 m.
laikotarpiu. Ji apima direktyvas 2006/12/EB dėl atliekų, 91/689/EB
dėl pavojingų atliekų, 75/439/EEB dėl naudotų
alyvų, 86/278/EEB dėl nuotekų dumblo, 94/62/EB dėl
pakuočių ir pakuočių atliekų, 1999/31/EB dėl
atliekų sąvartynų, 2002/96/EB dėl elektros ir
elektroninės įrangos atliekų. Atskiros ataskaitos bus parengtos
dėl Reglamento (EB) Nr. 1013/2006 dėl atliekų vežimo,
Direktyvos 2006/21/EB dėl kasybos pramonės atliekų tvarkymo ir
Direktyvos 2000/53/EB dėl eksploatuoti netinkamų transporto
priemonių įgyvendinimo. Ataskaita paremta valstybių narių
pateikta informacija. Išsamias ataskaitas apie kiekvieną direktyvą
galima rasti interneto svetainėje http://ec.europa.eu/environment/waste/reporting/index.htm. Direktyvos 2006/12/EB dėl atliekų,
91/689/EB dėl pavojingų atliekų ir 75/439/EEB dėl
naudotų alyvų panaikintos nuo 2010 m. gruodžio 12 d. jas
pakeičiant peržiūrėta Direktyva 2008/98/EB dėl
atliekų, į kurią įtrauktos jų pagrindinės
nuostatos. Taigi, ši ataskaita yra paskutinė šių direktyvų
įgyvendinimo ataskaita. Naujas įgyvendinimo klausimynas pateiktas
Direktyvoje 2008/98/EB[1].
Su atliekomis susijusios ES teisyno dalies pakeitimų apžvalga pateikta
šios ataskaitos priedo 1 diagramoje. 2. Ataskaitų teikimo terminų
laikymasis ir jų kokybė 2007–2009 m. ataskaitiniu laikotarpiu
beveik visos valstybės narės vykdė įsipareigojimą teikti
ataskaitas[2].
Tačiau valstybių narių ataskaitų teikimo drausmė rodo,
kad dar daug ką reikia tobulinti – ataskaitų laiku nepateikė
keturios valstybės narės, pateiktose ataskaitose kartais atsakyta ne
į visus klausimus ir informacija ne visada išsami. Pateikdamos metinius duomenis apie elektros ir
elektroninės įrangos atliekų (EEĮA) ir pakuočių
grąžinamąjį perdirbimą ir naudojimą daugelis
valstybių narių nurodė Eurostatui pateiktas metines ataskaitas.
Daugumos valstybių narių 2009 m. duomenų negauta (tai,
vertinant EEĮA požiūriu, atitinka ataskaitų teikimo
reikalavimus). Visi 2007 ir 2008 m. duomenys apie bendras EEĮA ir
pakuočių grąžinamojo perdirbimo ir naudojimo apimtis bei
medžiagų ar atliekų srauto perdirbimo ir surinkimo apimtis buvo
pateikti. Pateiktų ataskaitų ir informacijos
kokybė gerokai skyrėsi. Valstybės narės dažnai pateikdavo
neaiškius atsakymus. Nors kai kuriais atvejais tai galėjo lemti neaiškus
kelių klausimų formulavimas įgyvendinimo klausimynuose. Valstybių
narių pateikti atsakymai dažnai būdavo neaiškūs, pvz., nuorodos
į nacionalinius teisės aktus dažnai būdavo pateikiamos be
papildomos informacijos net ir tada, kai akivaizdžiai buvo prašoma paaiškinimo
arba išsamios informacijos apie patirtį. 3. Direktyva 2006/12/EB dėl
atliekų (Atliekų pagrindų direktyva, APD) Šioje direktyvoje, kuri panaikinta ir pakeista
Direktyva 2008/98/EB dėl atliekų, nustatyti pagrindiniai
reikalavimai, apibrėžtys ir principai, susiję su atliekų
tvarkymu ES. 1975 m. priimta ir 1991 m. iš esmės persvarstyta
APD buvo daug kartų keičiama. Nagrinėtas 2007–2009 m.
ataskaitinio laikotarpio dokumentas buvo Direktyva 2006/12/EB (toliau –
2006 m. APD), kuri yra ankstesnės Direktyvos 75/442/EEB kodifikuota
redakcija. 2006 m. APD nustatytos atliekų
tvarkymo apibrėžtys (pvz., atliekų apibrėžtis), valstybės
narės įpareigotos sudaryti atitinkamus atliekų šalinimo
įrenginių tinklus ir nustatyta trijų pakopų atliekų
tvarkymo hierarchija, pagal kurią pirmenybė teikiama atliekų
prevencijai, paskui jų naudojimui, o šalinimas laikomas paskutine
išeitimi. Šia direktyva valstybės narės įpareigotos užtikrinti,
kad atliekos būtų naudojamos ar šalinamos nekeliant pavojaus
žmonių sveikatai ir aplinkai, ir draudžiama atliekas palikti
nesutvarkytas, jas išversti ar nekontroliuojamai šalinti. Pagal direktyvą
reikalaujama, kad valstybės narės sudarytų nacionalinius
atliekų tvarkymo planus (ATP), ir nustatytas įpareigojimas gauti
leidimą atliekoms tvarkyti. Visos valstybės narės patvirtino
įtraukusios direktyvą į savo nacionalinę teisę ir
atitinkančios pagrindinius jos reikalavimus, įskaitant vieno ar
daugiau ATP sudarymą ir pastangas pačiai tvarkant atliekų
šalinimą. Be to, visos ataskaitas teikiančios valstybės
narės patvirtino atitiktį 2006 m. APD nuostatoms dėl
leidimo reikalavimų ir dokumentų saugojimo. Tačiau svarbus ES atliekų tvarkymo
teisės aktų trūkumas – atliekų tvarkymo būdų
pasirinkimas. Remiantis statistiniais duomenimis, daugelis valstybių
narių vis dar nemažai priklauso nuo buitinių atliekų šalinimo
sąvartynuose, tačiau tai neatitinka atliekų hierarchijos
koncepcijos, pabrėžiamos 2006 m. APD 3 straipsnio 1 dalyje, ir
neatitikimas bus dar didesnis lyginant su persvarstytos APD, kuria nustatoma
penkių pakopų atliekų tvarkymo hierarchija, reikalavimais. 2009 m.
komunalinių atliekų tvarkymo būdai valstybėse narėse
labai skyrėsi – vienų sąvartynuose šalinama didžioji
atliekų dalis (Bulgarijoje, Rumunijoje, Maltoje, Lietuvoje ir Latvijoje –
daugiau kaip 90 % atliekų), kitų – mažiau kaip 5 %
atliekų (Belgijoje, Danijoje, Vokietijoje, Nyderlanduose, Austrijoje ir
Švedijoje). Didžiausią kiekį atliekų perdirbo (įskaitant
kompostavimą[3])
Austrija (70 %), kiek mažesnį – Vokietija (66 %), Belgija ir
Nyderlandai (60 %) bei Švedija (55 %). Daugiausia atliekų
sudeginta Švedijoje, Danijoje, Nyderlanduose, Liuksemburge, Belgijoje,
Vokietijoje ir Prancūzijoje (tuo metu nebuvo išskiriama, ar deginama
išgaunant šiluminę energiją ar ne). Šiuos didelius skirtumus iš
dalies lėmė tai, kad valstybėse narėse, įstojusiose į
ES po 2004 m., atliekų teisės aktai įgyvendinti
pavėluotai. Todėl reikės atidžiai stebėti tų
šalių pažangą, kuri yra pagrindinis jų atliekų tvarkymo
politikos veiksmingumo rodiklis. Tačiau kai kuriose senosiose
valstybėse narėse rezultatai yra nuolat prasti (pvz., Graikijos
sąvartynuose šalinama 82 % atliekų, Portugalijoje perdirbama tik
20 % atliekų). Šiose šalyse siekti pažangos turėtų
būti skatinama teikiant tikslines konsultacijas ir panaudojant
struktūrinių ir Sanglaudos fondų lėšas. Palyginti su ankstesniu ataskaitiniu
laikotarpiu, matyti šiek tiek pažangos, susijusios su komunalinių
atliekų tvarkymu, – gali būti, kad tam turėjo įtakos
pastaraisiais metais pagerinta atliekų tvarkymo infrastruktūra. Be
to, lemiami veiksniai buvo su atliekų srautu susijusių ES
direktyvų (Pakuočių direktyva, EEĮA direktyva arba
Baterijų direktyva) įgyvendinimas ir priemonės, skirtos
padėti pasiekti jose numatytų tikslų, nes infrastruktūra,
atliekų surinkimo sistemos, informavimo kampanijos ir pan., vykdomos
siekiant užtikrinti atitiktį šiems teisės aktams, būtų pagerinusios
bendrus atliekų tvarkymo rezultatus. Tačiau bendri atliekų
tvarkymo rezultatai, vertinant bendrai ir komunalinių atliekų
tvarkymo požiūriu, netenkina, atsižvelgiant į ES tikslą tapti
atliekas perdirbančia Europos visuomene, kuris pabrėžiamas ir persvarstytoje
APD 2008/98/EB. Tebėra milžiniškas nepanaudotas grąžinamojo
perdirbimo potencialas ir daugiau kaip pusė esamų išteklių
tebeglūdi atliekose ir tebėra nepanaudoti, todėl būtina
nedelsiant imtis priemonių siekiant paskatinti šiuolaikiškų, tausiai
išteklius naudojančių atliekų tvarkymo sistemų
taikymą. 4. Direktyva 91/689/EEB dėl
pavojingų atliekų Pavojingų atliekų direktyvoje, kuri
panaikinta ir kurios pagrindinės nuostatos yra Direktyvos 2008/98/EB
dėl atliekų dalis, nustatyta vienoda pavojingų atliekų
apibrėžtis ir ja siekiama užtikrinti aplinkai nekenksmingą šio
atliekų srauto tvarkymą. Papildant 2006 m. APD nustatytas
kontrolės priemones, buvo nustatyta daug pavojingų atliekų
tvarkymo kontrolės priemonių, įskaitant draudimą maišyti
pavojingas atliekas, reikalavimus dėl atsekamumo ir pranešimą
Komisijai apie atliekas, kurios pasižymi pavojingomis savybėmis,
tačiau neįtrauktos į pavojingų atliekų
sąrašą. Visos ataskaitas teikiančios
valstybės narės perkėlė atitinkamas Pavojingų
atliekų direktyvos nuostatas į savo nacionalinę teisę.
Tačiau ataskaitas teikiančių valstybių narių pateikta
informacija ne visada buvo tiksli ir išsami. Visų pirma, vis dar kelia
susirūpinimą reikalavimų dėl atliekų maišymo draudimo
ir susijusių išimčių vykdymo užtikrinimas. Abejojama, ar
patikrinimų, atliktų remiantis konkrečiais atvejais ir skundais,
apie kuriuos pranešė kai kurios valstybės narės, pakako, kad
būtų įvykdytas reikalavimas dėl atitinkamų periodinių
patikrinimų. Be to, nevisada aišku, ar patikrinimai ir ataskaitų
teikimo reikalavimai iš tiesų buvo taikomi pavojingų atliekų
gamintojams ar bendrai įstaigoms ar įmonėms,
dalyvaujančioms atliekų tvarkymo veikloje. 5. Direktyva 75/439/EEB dėl
naudotų alyvų šalinimo Naudotų alyvų direktyva irgi buvo
panaikinta nuo 2010 m. gruodžio 12 d. – naudotoms alyvoms dabar
taikoma Direktyva 2008/98/EB dėl atliekų. Visos valstybės narės
perkėlė naudotų alyvų direktyvą į
nacionalinę teisę. Įvertinus valstybių narių pateiktas
ataskaitas, nustatyta, kad siekiant išvengti neigiamo naudotų alyvų
tvarkymo poveikio aplinkai ir sveikatai taikomi tinkami leidimų išdavimo
ir kontrolės mechanizmai. 2008 ir 2009 m. ES buvo taikomi
įvairūs atliekų tvarkymo būdai. Septyniose valstybėse
narėse prioritetinis atliekų tvarkymo būdas – naudotų alyvų
regeneravimas, keturiose valstybėse narėse didžiausias dėmesys
skirtas deginimui, o viena valstybė narė pasirinko šalinimą
sąvartynuose. Dvi valstybės narės eksportavo itin didelį
savo naudotų alyvų kiekį. Aštuonių valstybių
narių išsamios analizės nepavyko atlikti, nes trūko
duomenų. Kitos penkios valstybės narės pasirinko galimybę
derinti visus tris atliekų tvarkymo būdus. Nemažai valstybių narių nurodė,
kad yra tam tikrų apribojimų, dėl kurių naudotos alyvos
negali būti regeneruojamos ar deginamos. Dažniausios priežastys –
pagaminamas ir surenkamas mažas alyvų kiekis, todėl trūksta
perdirbimo pajėgumų. Ekonominiu požiūriu investicijos į
naudotų alyvų apdorojimo infrastruktūrą tose šalyse neatrodė
pagrįstos. 6. Direktyva 86/278/EEB dėl
nuotekų dumblo Nuotekų dumblo direktyva siekiama
skatinti nuotekų dumblo naudojimą žemės ūkyje ir išvengti
kenksmingo jo poveikio dirvožemiui, augmenijai, gyvūnijai ir žmonių
sveikatai. Direktyvoje nustatyta daug reikalavimų dėl dumblo, skirto
naudoti žemės ūkyje, kokybės, dirvožemio, kuriame bus naudojamas
dumblas, kokybės arba dumblo naudojimo tam tikrais tikslais ir tam tikrais
laikotarpiais apribojimo. Pagrindinis šių reikalavimų tikslas –
apriboti sunkiųjų metalų koncentracijas dirvožemyje. Šiuo tikslu
nustatytos sunkiųjų metalų koncentracijos dirvožemyje, kuriame
naudojamas dumblas, ribinės vertės ir didžiausias leistinas
tokių sunkiųjų metalų, kurie gali patekti į
dirvožemį naudojant dumblą žemės ūkyje, metinis kiekis. Šios direktyvos perkėlimas į
nacionalinę teisę ir įgyvendinimas ir toliau nesudaro
sunkumų ir po paskutinio ataskaitinio laikotarpio jokių svarbių
pakeitimų neatlikta. Įdomu tai, kad valstybių narių
nustatytos nacionalinės sunkiųjų metalų ribinės
vertės labai skiriasi: kai kurios valstybės narės patvirtino
direktyvoje numatytas ribines vertes, o kai kurios nusprendė taikyti daug
griežtesnes ribines vertes. Valstybių narių pateiktų
duomenų apie susidariusį ir žemės ūkyje naudojamą
dumblą analizė rodo, kad tikslas skatinti dumblo naudojimą
žemės ūkyje buvo pasiektas. Nors susidariusio dumblo kiekis
2007–2009 m. šiek tiek sumažėjo (< 1 %), valstybės
narės praneša, kad per tokį patį laikotarpį žemės
ūkyje buvo sunaudota maždaug 8 % daugiau dumblo. Komisija įvertins direktyvos
reikalingumą, nuoseklumą, veiksmingumą ir našumą,
įskaitant įgyvendinimo kliūtis, atsižvelgdama į tinkamumo
patikrinimą, kuris bus pradėtas vykdyti 2012 m. 7. Direktyva 94/62/EB dėl
pakuočių ir pakuočių atliekų Pakuočių direktyvos tikslas –
suderinti nacionalines priemones, siekiant išvengti pakuočių ir
pakuočių atliekų poveikio aplinkai ar jį sumažinti ir
užtikrinti sklandų vidaus rinkos veikimą. Joje yra nuostatų
dėl pakuočių atliekų prevencijos, pakartotinio pakuočių
naudojimo, pakuočių atliekų naudojimo ir grąžinamojo
perdirbimo. Direktyvoje nustatyti grąžinamojo perdirbimo ir naudojimo
tikslai, prievolė valstybėms narėms nustatyti pakuočių
atliekų surinkimo sistemas ir būtiniausi reikalavimai, kuriuos turi
atitikti visos pakuotės, kad jas būtų galima pateikti ES rinkai.
Atliekų naudojimo ir grąžinamojo perdirbimo tikslams pasiekti keletui
valstybių narių buvo suteikti pereinamieji laikotarpiai. Iš esmės visos ataskaitas
teikiančios valstybės narės direktyvos reikalavimus į savo
nacionalinę teisę perkėlė tinkamai. Remiantis
valstybių narių pateikta informacija ir Eurostato statistiniais
duomenimis, galima daryti prielaidą, kad bendras įgyvendinimo lygis
išlieka patenkinamas. Tik dvi valstybės narės nurodė, kad
ataskaitiniu laikotarpiu buvo pakeista jų nacionalinė teisė. 2007–2009 m. pakuočių
atliekų kiekis ir sudėtis išliko palyginti stabilūs, o vertinant
pagal svorį – šiek tiek padidėjo 2007–2008 m. 2009 m.
pakuočių atliekų kiekis gerokai sumažėjo ir buvo mažesnis
už 2005 m. lygį, nors šios tendencijos priežasčių tiksliai
nustatyti įmanoma. Pakuočių atliekų tvarkymo
tikslams įgyvendinti Graikijai, Airijai ir Portugalijai buvo suteikti
pereinamieji laikotarpiai iki 2011 m., nes šiose šalyse yra daugybė
mažų salų, kaimo ir kalnuotų vietovių ir joms būdingas
žemas pakuočių naudojimo lygis. Be to, Direktyvoje 2005/20/EB ir
Stojimo sutartyse numatytas vėlesnis tikslų įgyvendinimo
terminas, taikomas šalims, įstojusioms į Europos Sąjungą
2004 m. (Čekija, Estija, Kipras, Latvija, Lietuva, Vengrija, Malta,
Lenkija, Slovėnija, Slovakija) ir 2007 m. (Rumunija ir Bulgarija). Palyginti su ankstesniu ataskaitiniu
laikotarpiu bendros pakuočių naudojimo ir grąžinamojo perdirbimo
apimtys gerokai padidėjo visų pirma dėl to, kad naujose
valstybėse narėse pradėtos taikyti pakuočių
atliekų surinkimo ir apdorojimo sistemos. ES 27 lygmeniu 2007–2009 m.
bendros pakuočių naudojimo ir grąžinamojo perdirbimo apimtys
nors nedaug, bet nuolat didėjo. Didžioji dauguma valstybių narių
pasiekė (išskyrus tam tikras išimtis) bendrus pakuočių naudojimo
ir grąžinamojo perdirbimo apimčių tikslus ir konkrečių
medžiagų perdirbimo tikslus. 2009 m. keturios valstybės
narės nepasiekė vieno ar daugiau apibrėžtų tikslų. Kai
kurios valstybės narės nepasiekė numatyto tikslo kuriais nors
vienais metais, tačiau galėjo jį pasiekti ankstesniais arba
kitais metais, todėl peršasi išvada, kad tose valstybėse narėse
sistemingų struktūrinių trūkumų, susijusių su
atliekų tvarkymo infrastruktūra, nėra. Tačiau kitos
valstybės narės ataskaitiniu laikotarpiu nuolat nepasiekdavo
bendrų naudojimo ir (arba) grąžinamojo perdirbimo tikslų arba
konkrečių medžiagų perdirbimo tikslų, todėl ši
problema turi būti sprendžiama atskirai. Dauguma valstybių narių
ėmėsi veiksmų, kad užkirstų kelią pakuočių
atliekų susidarymui, tačiau pakuočių atliekų
prevencijos skatinimą ir pakartotinio pakuočių naudojimo
sistemų kūrimą valstybės narės turi užtikrinti nuolat. Visos ataskaitas teikiančios
valstybės narės nurodė, kad įdiegė atskiras
pakuočių atliekų surinkimo sistemas[4]. Sistemos skiriasi vertinant
jų veiksmingumą bei prieinamumą visuomenei ir piliečių
patiriamas išlaidas. Kai kurios 2004 m. į ES įstojusios
valstybės narės tik neseniai įdiegė atitinkamą
infrastruktūrą miesto vietovėse vykdydamos bandomuosius
projektus. Valstybės narės įgyvendino daug įvairių
iniciatyvų siekdamos ugdyti vartotojų ir įmonių
sąmoningumą, susijusį su aplinkai nekenksmingu
pakuočių atliekų tvarkymu, įskaitant atskirą
surinkimą. Ten, kur buvo įdiegtos tokios sistemos, atskiro surinkimo
rezultatai (taigi, ir grąžinamojo perdirbimo kokybė) buvo daug geresni. Valstybės narės Direktyvoje
nustatytų reikalavimų įgyvendinimą ir jų praktinį
vykdymą užtikrino skirtingai, – tai patvirtinta ir įvertinus
statistinius duomenis. Komisija įvertins Direktyvos reikalingumą,
nuoseklumą, veiksmingumą ir našumą, įskaitant
įgyvendinimo kliūtis, atsižvelgdama į tinkamumo
patikrinimą, kuris bus pradėtas vykdyti 2012 m. 8. Direktyva 1999/31/EB dėl
atliekų sąvartynų Sąvartynų direktyva siekiama
stabdyti arba mažinti sąvartynų neigiamą poveikį aplinkai
ir keliamą pavojų žmonių sveikatai. Joje nustatyti griežti
sąvartynams taikomi techniniai reikalavimai, specialieji reikalavimai
dėl atliekų sąvartynuose priėmimo ir sąvartynų
kategorijos, nustatomos pagal numatytų šalinti atliekų rūšį.
Šia direktyva valstybės narės įpareigotos užtikrinti, kad
kompetentingos nacionalinės institucijos išduotų leidimus
sąvartynams eksploatuoti. Pagrindinėse nuostatose nustatyti
laipsniško biologiškai skaidžių komunalinių atliekų[5] srauto nukreipimo nuo
sąvartynų tikslai, siekiant mažinti metano išmetamųjų
teršalų kiekį[6],
taip pat techniniai reikalavimai dėl sąvartynų dujų
surinkimo ir apdorojimo. Šalinimas sąvartyne visada buvo
mažiausiai pageidaujamas atliekų tvarkymo būdas. Tai patvirtinta
2008 m. APD. Daugelis valstybių narių labai sėkmingai
ėmėsi priemonių, kad būtų visiškai atsisakyta šio
būdo (sąvartynuose šalinamų komunalinių atliekų kiekis
Belgijoje, Danijoje, Vokietijoje, Nyderlanduose, Austrijoje ir Švedijoje
sumažėjo iki mažiau nei 5 %). Tačiau daugelyje šalių
šalinimas sąvartynuose yra vyraujantis (gal net ir vienintelis galimas)
atliekų šalinimo būdas. Pastarosiose šalyse turi būti dedama
daug pastangų, kad situacija pasikeistų ir būtų labai
sumažintas sąvartynuose šalinamų atliekų kiekis. Valstybės narės pranešė, kad
daugumą direktyvos reikalavimų perkėlė į savo
nacionalinę teisę. Visos valstybės narės pranešė, kad
ėmėsi priemonių sąvartynuose šalinamų komunalinių
atliekų kiekiui sumažinti, įskaitant prevencijos programas, bei
priėmė nacionalines strategijas ir priemones, kad sumažintų
sąvartynuose šalinamų atliekų kiekį. Remiantis pateiktais
duomenimis apie sąvartynuose šalinamų biologiškai skaidžių
atliekų kiekį, tokių atliekų kiekis nuolat mažėja: 11
iš 19 valstybių narių, kurių duomenys gali būti palyginti
su ankstesnės ataskaitos duomenimis, pavyko sumažinti sąvartynuose
šalinamų biologiškai skaidžių komunalinių atliekų
kiekį. Visos valstybės narės
apibrėžė skirtingų sąvartynų klasių atliekų
priėmimo kriterijus. Techniniai direktyvos (salvos[7], paviršinio ir gruntinio
vandens bei išmetamų dujų stebėjimų) reikalavimai paprastai
yra gerai perkeliami į nacionalinę teisę. Tačiau nevisada
pateikiami išsamūs duomenys apie tai, kaip sąvartynų operatoriai
praktiškai vykdo šiuos reikalavimus. Remiantis turimais duomenimis,
2007–2009 m. ataskaitinio laikotarpio pabaigoje vis dar buvo
eksploatuojama nemažai reikalavimų neatitinkančių
sąvartynų, nors, palyginti su ankstesnės ataskaitos duomenimis,
jų skaičius sumažėjo (ypač nekenksmingų atliekų
sąvartynų atveju). Dauguma valstybių narių nurodė, kad
visi eksploatuojami sąvartynai, įskaitant inertinių atliekų
sąvartynus, atitiko direktyvos reikalavimus. Keturios valstybės
narės pranešė, kad reikalavimus atitinkančių
sąvartynų nėra daug, daugelį sąvartynų reikia
atnaujinti ir modernizuoti. Komisija peržiūrės biologiškai
skaidžių atliekų nukreipimo nuo sąvartynų iki 2014 m.
tikslus ir ataskaitą pateiks Europos Parlamentui ir Tarybai (prireikus
kartu su pasiūlymu). 9. Direktyva 2002/96/EB dėl elektros
ir elektroninės įrangos atliekų (EEĮA direktyva) EEĮA direktyva siekiama skatinti ir
optimizuoti elektros ir elektroninės įrangos atliekų
surinkimą, pakartotinį naudojimą, grąžinamąjį
perdirbimą ir naudojimą, užtikrinant aukšto lygio aplinkos ir
sveikatos apsaugą. Joje numatytas senų prietaisų surinkimo
sistemų kūrimas ir pabrėžiama gamintojų atsakomybė,
kuri yra pagrindinė politinė priemonė, skirta sumažinti
galutinai šalinamų EEĮA kiekį. Direktyva siekiama pagerinti
produkto projektavimą siekiant išvengti EEĮA susidarymo ir padidinti
galimybes jį pakartotinai naudoti ir numatomas EEĮA naudojimo ir
apdorojimo sistemų finansavimas, kurį suteikia gamintojai. Joje
pabrėžiama, kad EEĮA turėtų būti tvarkomos atsargiai
dėl joms dažnai būdingų pavojingų savybių ir dėl
to, kad jos vertinamos kaip išteklius. Todėl direktyvoje nustatomi
privalomi valstybių narių tikslai dėl EEĮA surinkimo iš
namų ūkių ir įvairių kategorijų EEĮA pakartotinio
naudojimo ir (arba) grąžinamojo perdirbimo ir naudojimo tikslai siekiant
veiksmingai naudoti šiuos išteklius (kad pasiektų šių tikslų,
kai kurioms valstybėms narėms buvo suteikti pereinamieji
laikotarpiai). 2008 m. Komisija pradėjo rengti
EEĮA direktyvos naują redakciją, kad surinkimo tikslai
būtų pritaikyti prie realios skirtingų valstybių narių
padėties, kad nuostatos dėl neteisėto atliekų vežimo
būtų sugriežtintos ir administracinė našta būtų
sumažinta. Nauja EEĮA direktyva priimta 2012 m. liepos 4 d.[8] Visos valstybės narės
perkėlė susijusias EEĮA direktyvos nuostatas į savo
nacionalinę teisę. Remiantis 2007–2009 m.
nacionalinėmis įgyvendinimo ataskaitomis ir pateiktais pasiektų
tikslų duomenimis, atrodo, kad atitikties direktyvai lygis, bendrai
vertinant, buvo patenkinamas. 2007 ir 2008 ataskaitiniais metais direktyvoje
nustatytų tikslų turėjo laikytis ES-15 šalys. Be to, šį
reikalavimą 2008 m. turėjo vykdyti ir Slovėnija. Kitos
valstybės narės turės įrodyti atitiktį nuo
2009 m. ataskaitinių metų. Duomenis pateikė visos
valstybės narės. Iš visų šalių, kurios turėjo užtikrinti
atitiktį 2008 m., tik Italija ir Slovėnija nurodė gerokai
mažesnį kiekį nei dabartinė 4 kg surinkimo norma[9]. Remiantis iki šiol pateiktais
metiniais duomenimis, aiškiai pastebimos teigiamos surinkimo ir naudojimo
tendencijos. Visos ataskaitas teikiančios
valstybės narės nurodė, kad įdiegė EEĮA surinkimo
sistemas. Dažniausiai pasirenkamas būdas buvo savivaldybių sukurtos
surinkimo sistemos, o privačios atskiros sistemos buvo taikomos tik
keliais atvejais ir kartu su kolektyvinėmis sistemomis. Nacionalinės
sistemos skiriasi pagal jų sudėtingumą ir veiksmingumą,
artumą ir prieinamumą gyventojams. Be to, plėtros lygis skiriasi
tiek atskirose šalyse, tiek lyginant miesto ir kaimo vietoves. Visose duomenis pateikusiose valstybėse
narėse šiuo ataskaitiniu laikotarpiu surinktų, pakartotinai
panaudotų ir (arba) perdirbtų ir naudojamų EEĮA kiekis
didėjo. Didžiajai daugumai valstybių narių pavyko pasiekti
direktyvoje[10]
numatytų surinkimo tikslų ir pakartotinio naudojimo ir (arba)
grąžinamojo perdirbimo ir naudojimo pagal atliekų kategorijas
tikslų. Jeigu valstybėms narėms nepavykdavo pasiekti direktyvos
tikslų, tai dažniausiai būdavo susiję tik su atskirais, o ne
visais tikslais. 2007–2008 m. atliekų srauto pakartotinio naudojimo
ir (arba) grąžinamojo perdirbimo tikslų nepavyko pasiekti ne daugiau
kaip trims ataskaitas teikiančioms valstybėms narėms. 10. Išvados Remiantis 2007–2009 m. valstybių
narių ataskaitomis, galima teigti, kad ES atliekų teisės aktai
didele dalimi yra tinkamai perkelti į nacionalinę teisę. Tačiau
bus atliekamas daugelio šioje ataskaitoje paminėtų teisės
aktų ex post vertinimas, įskaitant tinkamumo patikrinimą,
kuris bus pradėtas vykdyti 2012 m. ir kuris, be kita ko, apims ir
tinkamo įgyvendinimo klausimus. Remiantis valstybių narių pateikta informacija
ir statistiniais duomenimis, EEĮA ir Pakuočių direktyvos
įgyvendinimo lygis iš esmės yra patenkinamas ir tik kelios
valstybės narės nepasiekė atskirų tikslų. Direktyvų, susijusių su naudotų
alyvų ir nuotekų dumblo tvarkymu, įgyvendinimo požiūriu
jokių didelių problemų ir trūkumų nenustatyta. Tačiau dėl kitų direktyvų
praktinio reikalavimų įgyvendinimo ir vykdymo kyla didelių
sunkumų. Šią išvadą galima daryti ne tik remiantis
valstybių narių įgyvendinimo ataskaitomis, bet ir kitais informacijos
šaltiniais, pvz., Eurostato duomenimis, Komisijos atliktų tyrimų
duomenimis arba daugybe skundų ir pažeidimų, susijusių su
atliekų tvarkymu. Skirtingų direktyvų reikalavimų vykdymo
užtikrinimo lygis labai skiriasi – didžiausią susirūpinimą kelia
Pavojingų atliekų direktyvos, 2006 m. APD ir Sąvartynų
direktyvos reikalavimų vykdymo užtikrinimas. Vertinant Pavojingų atliekų
direktyvos praktinį reikalavimų vykdymą kyla abejonių
dėl maišymo draudimo[11]
ir susijusių direktyvoje nustatytų išimčių[12] bei, bendresne prasme,
dėl to, kaip kai kuriose valstybėse narėse suprantamos
periodinių patikrinimų ir susijusių įstaigų, kuriose
turi būti atliekami patikrinimai, sąvokos. Kalbant apie Sąvartynų
direktyvą, kadangi šios direktyvos griežti reikalavimai yra dažnai
perkeliami į nacionalinę teisę ir imamasi priemonių
siekiant sumažinti sąvartynuose šalinamų biologiškai skaidžių
atliekų kiekį, reikalavimų neatitinkančių, vis dar
eksploatuojamų sąvartynų skaičius ir toliau kelia
susirūpinimą. Kita didelė problema yra bendras sąvartynuose
šalinamų atliekų kiekis. Nors kai kurios valstybės narės
parodė, kad yra įmanoma tokių atliekų kiekį sumažinti
beveik iki nulio, kelios valstybės narės vis dar nemažai priklauso
nuo šio nepriimtiniausio atliekų tvarkymo būdo. Dėl to
būtina skirti ypatingą dėmesį efektyvaus išteklių
naudojimo Europos plane numatytam politikos prioritetui iš esmės
atsisakyti atliekų šalinimo sąvartynuose. Su 2006 m. APD susiję statistiniai
duomenys, pažeidimų atvejų skaičius, ankstesnės
įgyvendinimo ataskaitos ir Komisijos atlikti tyrimai rodo, kad
įgyvendinimas ir reikalavimų vykdymo užtikrinimas nuolat atliekami
nepakankamai sklandžiai. Susirūpinimą ir toliau kelia tai, kad
atliekų tvarkymo hierarchijos, net ir trijų pakopų, įgyvendinimas
gali būti netinkamas esant didelei priklausomybei nuo šalinimo
sąvartynuose. Dėl šios priklausomybės lieka neišnaudotos
grąžinamojo perdirbimo ir naudojimo galimybės, nors šiuo ataskaitiniu
laikotarpiu buvo galima pastebėti tam tikrą pažangą. Dažniausios
tinkamo įgyvendinimo kliūtys valstybėse narėse yra ryžto ir
išteklių stoka įgyvendinimo kontrolei vykdyti ir reikalavimų
vykdymui užtikrinti, taip pat struktūriniai, instituciniai ir
konstituciniai suvaržymai[13].
Pašalinus šias kliūtis, taip pat atliekant griežtesnius nacionalinius
patikrinimus ir teikiant tinkamą informaciją apie atliekų
tvarkymą esama padėtis labai pagerėtų. Direktyvoje 2008/98/EB dėl atliekų
atliekų tvarkymo hierarchija pakeista – pabrėžiama prevencija,
pakartotinis naudojimas ir grąžinamasis perdirbimas. Naujų
grąžinamojo perdirbimo ir naudojimo tikslų nustatymas šioje
direktyvoje – svarbus veiksnys siekiant tinkamiau panaudoti atliekų
(kurios paprastai išmetamos) sudėtyje esančias medžiagas. Be to,
peržiūrėta direktyva leidžia valstybėms narėms nukrypti nuo
hierarchijos, kai tai pagrindžiama gyvavimo ciklo samprata,
aprėpiančia bendrą tokių atliekų susidarymo ir
tvarkymo poveikį. Tai suteiks galimybę valstybėms narėms
laikytis platesnio požiūrio identifikuojant ir įgyvendinant
atliekų tvarkymo būdus siekiant užtikrinti palankiausią
poveikį aplinkai[14].
Remiantis neseniai atliktu tyrimu[15], kurį paskelbė
Komisija, visiškai įgyvendinus ES atliekų teisės aktus, iki
2020 m. būtų sutaupyta 72 mlrd. EUR per metus,
metinė ES atliekų tvarkymo ir perdirbimo sektoriaus apyvarta padidėtų
42 mlrd. EUR ir būtų sukurta daugiau nei 400 000 darbo
vietų. Negalime leisti, kad dėl neteisėtų atliekų
tvarkymo operacijų arba trūkstamos infrastruktūros
valstybėse narėse būtų prarandamos ekonomikos augimo
galimybės; be to, tai kelia pavojų aplinkai. Todėl labai svarbu
imtis ryžtingų veiksmų mažinant atliekų tvarkymo teisės
aktų įgyvendinimo atotrūkį ir siekiant tapti išteklius
tausiai naudojančia visuomene. Priedas 1 diagrama. ES atliekų teisės aktų
apžvalga. 2012 m. liepos mėn. padėtis 2 diagrama. Atskirų
šalių komunalinės atliekos 1995, 2002 ir 2009 m., suskirstytos
pagal 2009 m. lygį (kg vienam gyventojui) 3 diagrama. 1995–2009 m. 27 ES
valstybėse narėse sąvartynuose pašalintos, sudegintos,
perdirbtos ir kompostuotos komunalinės atliekos 4 diagrama. Komunalinių atliekų
apdorojimas 2009 m. (šaltinis: DG ENV, remiantis EUROSTATO duomenimis) 5 diagrama. Mineralinių ir
nemineralinių atliekų kiekis 2008 m. (kg vienam gyventojui) 6 diagrama. Pavojingų
atliekų kiekis 2004–2008 m. (kg vienam gyventojui) 7 diagrama. ES-27 atliekų
tvarkymo sistemos plėtra pagal atliekų kategoriją
2004–2008 m. (1 000 tonų) 8 diagrama. Su išsiųstomis
apdoroti EEĮA susijusių tikslų apžvalga pagal EEĮA
Direktyvos 2002/96/EB 7 straipsnio 2 dalį Apdorojant atliekas pašalinami bent visi skysčiai. Direktyvos 7 straipsnyje nurodyti konkretūs grąžinamojo perdirbimo ir naudojimo tikslai, kurie priklauso nuo konkrečių įrangos kategorijų. || Pakartotinio naudojimo ir grąžinamojo perdirbimo norma (pagal vidutinį įrangos svorio vidurkį) || Naudojimo norma (pagal vidutinį įrangos svorio vidurkį) Elektroninės įrangos atliekų srautas: Stambūs namų apyvokos prietaisai || 75 % || 80 % Automatiniai daiktų išdavimo įtaisai || 75 % || 80 % Informacinės technologijos ir telekomunikacijų įranga || 65 % || 75 % Vartotojų įranga || 65 % || 75 % Smulkūs namų apyvokos prietaisai || 70 % || 50 % Apšvietimo įranga || 70 % || 50 % Elektriniai ir elektroniniai įrankiai (išskyrus stambius stacionarius pramoninius prietaisus) || 70 % || 50 % Žaislai, laisvalaikio įranga || 70 % || 50 % Stebėjimo ir kontrolės prietaisai || 70 % || 50 % Dujošvytės lempos || 80 % || [1] 2012 m. balandžio 18 d. Komisijos
įgyvendinimo sprendimas dėl klausimyno rengiant valstybių
narių ataskaitas apie Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/98/EB
dėl atliekų įgyvendinimą, http://ec.europa.eu/environment/waste/reporting/pdf/C_2012_2384.pdf.
[2] Išskyrus Prancūziją, Graikiją, Maltą
ir Belgijos Briuselio ir Valonijos regionus, kurie baigiant rengti šią
ataskaitą nepateikė viso įgyvendinimo ataskaitų rinkinio. [3] Kompostavimas – tai procesas, kurio metu
deguonies ir tam tikrų mikroorganizmų pagalba biomasė virsta
kompostu (išsamų paaiškinimą apie skirtingus biologiškai
skaidžių atliekų apdorojimo būdus žr. Komisijos tarnybų
darbinio dokumento, pridedamo prie Komisijos komunikato dėl
tolimesnių Europos Sąjungos biologinių atliekų tvarkymo
veiksmų SEK(2010)577 (galutinis), 2 langelyje interneto svetainėje
http://ec.europa.eu/environment/waste/compost/pdf/sec_biowaste.pdf. [4] Atskiros pakuočių atliekų surinkimo
sistemos – tai sistemos, sudarytos siekiant užtikrinti, kad panaudotos
pakuotės ir (arba) pakuočių atliekos bus grąžinamos ir
(arba) surenkamos iš vartotojų, kitų galutinių naudotojų ar
iš atliekų srauto ir joms bus pritaikyti tinkamiausi atliekų tvarkymo
būdai (Pakuočių direktyvos 7 straipsnio 1 dalies a punktas). [5] Biologiškai skaidžios atliekos – bet kokios
atliekos, kurios gali būti suskaidytos anaerobiniu ir aerobiniu būdu,
pavyzdžiui, maisto ir sodo (daržo) atliekos, popierius ir kartonas
(Atliekų sąvartynų direktyvos 2 straipsnio m punktas). [6] Yrant biologiškai skaidžioms atliekoms susidaro metanas
– stiprų šiltnamio efektą sukeliančios dujos, kurių poveikis
(šiltnamio efekto požiūriu) yra 20 kartų stipresnis nei CO2. [7] Salva – bet koks skystis, kuris sunkiasi per
pašalintas atliekas, išteka iš sąvartyno ar lieka jame (žr.
Sąvartynų direktyvos 2 straipsnio i punktą). [8] 2012 m. liepos 4 d. Europos Parlamento ir
Tarybos direktyva 2012/19/ES dėl elektros ir elektroninės
įrangos atliekų (EEĮA) (OL L 197/38,
2012 7 24). [9] Valstybės narės užtikrina, kad vėliausiai
iki 2006 m. gruodžio 31 d. per metus iš privačių namų
ūkių būtų vidutiniškai surenkama ne mažiau kaip po keturis
kilogramus EEĮ atliekų vienam gyventojui (EEĮA direktyvos 5
straipsnio 5 dalis). [10] Dėl skirtingų kategorijų EEĮA
taikomų normų žr. EEĮA direktyvos 7 straipsnio 2 dalį ir IA
priedą, šios ataskaitos priedo 8 diagramą bei specialios
įgyvendinimo ataskaitos apie EEĮA direktyvą 3 lentelę,
pateiktą interneto svetainėje
http://ec.europa.eu/environment/waste/reporting/index.htm. [11] Valstybės narės imasi būtinų
priemonių, kad įmonės, kurios šalina, renka, panaudoja ar gabena
pavojingas atliekas, nemaišytų skirtingų šių atliekų
kategorijų arba pavojingų atliekų su nepavojingomis
(Pavojingų atliekų direktyvos 2 straipsnio 2 dalis). [12] Pažymėtina, kad nuostatos dėl maišymo draudimo
ir išimčių suteikimo būtinų sąlygų Direktyvoje
2008/98/EB yra gerokai pakeistos. [13] Žr. Komisijos tyrimo „ES teisės aktų
įgyvendinimas siekiant ekologiško augimo“ 2011 m. lapkričio 29
d. galutinę ataskaitą, pateiktą interneto svetainėje http://ec.europa.eu/environment/waste/studies/pdf/study%2012%20FINAL%20REPORT.pdf. [14] Žr. Komisijos gaires apie gyvavimo ciklo samprata
pagrįstus atliekų tvarkymo būdus (pvz., atliekant gyvavimo ciklo
analizę, GCA) interneto svetainėje http://lct.jrc.ec.europa.eu/assessment/publications. [15] 2011 m. lapkričio 29 d. galutinė
ataskaita „ES teisės aktų įgyvendinimas siekiant ekologiško
augimo“, pateikta interneto svetainėje http://ec.europa.eu/environment/waste/studies/pdf/study%2012%20FINAL%20REPORT.pdf.