EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 62016CJ0103
Judgment of the Court (Third Chamber) of 22 February 2018.#Jessica Porras Guisado v Bankia SA and Others.#Request for a preliminary ruling from the Tribunal Superior de Justicia de Cataluña.#Reference for a preliminary ruling — Social policy — Directive 92/85/EEC — Measures to encourage improvements in the safety and health of pregnant workers and workers who have recently given birth or are breastfeeding — Article 2(a) — Article 10(1) to (3) — Prohibition of dismissal of a worker during the period from the beginning of her pregnancy to the end of her maternity leave — Scope — Exceptional cases not connected with the pregnant worker’s condition — Directive 98/59/EC — Collective redundancies — Article 1(1)(a) — Reasons not related to the individual workers concerned — Pregnant worker dismissed in the context of a collective redundancy procedure — Reasons for the dismissal — Priority for retention of the post of the pregnant worker — Priority for redeployment.#Case C-103/16.
A Bíróság ítélete (harmadik tanács), 2018. február 22.
Jessica Porras Guisado kontra Bankia SA és társai.
A Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Spanyolország) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.
Előzetes döntéshozatal – Szociálpolitika – 92/85/EGK irányelv – A várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések – A 2. cikk a) pontja – A 10. cikk 1 – 3. pontja – A munkavállaló terhessége kezdetétől a szülési szabadsága végéig tartó időszak alatti elbocsátásának tilalma – Hatály – Az érintett munkavállaló állapotával összefüggésbe nem hozott különleges esetek – 98/59/EK irányelv – Csoportos létszámcsökkentés – Az 1. cikk (1) bekezdésének a) pontja – Nem a munkavállalók személyében rejlő okok – Csoportos létszámcsökkentés keretében elbocsátott várandós munkavállaló – Az elbocsátás indokolása – Elsőbbség a munkavállaló által betöltött állás megtartását illetően – Elsőbbség az áthelyezést illetően.
C-103/16. sz. ügy.
A Bíróság ítélete (harmadik tanács), 2018. február 22.
Jessica Porras Guisado kontra Bankia SA és társai.
A Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Spanyolország) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.
Előzetes döntéshozatal – Szociálpolitika – 92/85/EGK irányelv – A várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések – A 2. cikk a) pontja – A 10. cikk 1 – 3. pontja – A munkavállaló terhessége kezdetétől a szülési szabadsága végéig tartó időszak alatti elbocsátásának tilalma – Hatály – Az érintett munkavállaló állapotával összefüggésbe nem hozott különleges esetek – 98/59/EK irányelv – Csoportos létszámcsökkentés – Az 1. cikk (1) bekezdésének a) pontja – Nem a munkavállalók személyében rejlő okok – Csoportos létszámcsökkentés keretében elbocsátott várandós munkavállaló – Az elbocsátás indokolása – Elsőbbség a munkavállaló által betöltött állás megtartását illetően – Elsőbbség az áthelyezést illetően.
C-103/16. sz. ügy.
Court reports – general – 'Information on unpublished decisions' section
ECLI identifier: ECLI:EU:C:2018:99
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
2018. február 22. ( *1 )
„Előzetes döntéshozatal – Szociálpolitika – 92/85/EGK irányelv – A várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések – A 2. cikk a) pontja – A 10. cikk 1–3. pontja – A munkavállaló terhessége kezdetétől a szülési szabadsága végéig tartó időszak alatti elbocsátásának tilalma – Hatály – Az érintett munkavállaló állapotával összefüggésbe nem hozott különleges esetek – 98/59/EK irányelv – Csoportos létszámcsökkentés – Az 1. cikk (1) bekezdésének a) pontja – Nem a munkavállalók személyében rejlő okok – Csoportos létszámcsökkentés keretében elbocsátott várandós munkavállaló – Az elbocsátás indokolása – Elsőbbség a munkavállaló által betöltött állás megtartását illetően – Elsőbbség az áthelyezést illetően”
A C‑103/16. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Katalónia legfelsőbb bírósága, Spanyolország) a Bírósághoz 2016. február 19‑én érkezett, 2016. január 20‑i határozatával terjesztett elő a
Jessica Porras Guisado
és
a Bankia SA,
a Sección Sindical de Bankia de CCOO,
a Sección Sindical de Bankia de UGT,
a Sección Sindical de Bankia de ACCAM,
a Sección Sindical de Bankia de SATE,
a Sección Sindical de Bankia de CSICA,
a Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)
között,
a Ministerio Fiscal
részvételével folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
tagjai: L. Bay Larsen tanácselnök, J. Malenovský, M. Safjan (előadó), D. Šváby és M. Vilaras bírák,
főtanácsnok: E. Sharpston,
hivatalvezető: M. Ferreira főtanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2017. január 26‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
– |
a Bankia SA képviseletében C. Rodríguez Elias és V. García González abogados, |
– |
a spanyol kormány képviseletében M. J. García‑Valdecasas Dorrego és A. Gavela Llopis, meghatalmazotti minőségben, |
– |
az Európai Bizottság képviseletében C. Valero, A. Szmytkowska és S. Pardo Quintillán, meghatalmazotti minőségben, |
a főtanácsnok indítványának a 2017. szeptember 14‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1 |
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről szóló, 1992. október 19‑i 92/85/EGK tanácsi irányelv (tizedik egyedi irányelv a 89/391/EGK irányelv 16. cikke (1) bekezdésének értelmében) (HL 1992. L 348., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 2. kötet, 110. o.) 10. cikke 1. és 2. pontjának, valamint a csoportos létszámcsökkentésre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1998. július 20‑i 98/59/EK tanácsi irányelv (HL 1998. L 225., 16. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 3. kötet, 327. o.; helyesbítések: HL 2007. L 59., 84. o.; HL 2014. L 289., 24. o.) 1. cikke (1) bekezdése a) pontjának az értelmezésére vonatkozik. |
2 |
E kérelmet a Jessica Porras Guisado, valamint a Bankia SA, a különböző szakszervezeti egységek és a Fondo de Garantía Salarial (Fogasa) (bérgarancia‑alap, Spanyolország) között a J. Porras Guisadóval szemben a terhessége idején, egy csoportos létszámcsökkentés keretében foganatosított elbocsátás jogszerűsége tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő. |
Jogi háttér
Az uniós jog
A 92/85 irányelv
3 |
A 92/85 irányelv (1), (7), (8) és (15) preambulumbekezdése értelmében: „mivel a[z EGK‑]Szerződés 118a. cikke előírja, hogy a Tanács irányelvek útján minimumkövetelményeket fogadjon el azért, hogy különösen a munkakörnyezet tekintetében javításokat ösztönözzön a munkavállalók biztonsága és egészsége védelmének érdekében; […] mivel a munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről szóló, 1989. június 12‑i 89/391/EGK tanácsi irányelv [(HL 1989. L 183., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 349. o.)] 15. cikke előírja, hogy a kockázati tényezőknek különösen kitett csoportokba tartozókat védeni kell a kifejezetten őket érintő veszélyektől; mivel a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók sok tekintetben különös kockázati csoportnak tekintendők, és intézkedéseket kell hozni biztonságuk és egészségük védelme érdekében; […] mivel a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalókra fizikailag és mentálisan is káros hatással lehet az állapotukkal összefüggő elbocsátás veszélye; mivel rendelkezni kell az ilyen elbocsátások megtiltásáról”. |
4 |
A 92/85 irányelvnek „Az irányelv célja” című 1. cikke az (1) bekezdésében a következőket írja elő: „Ennek az irányelvnek, amely a 89/391/EGK irányelv 16. cikkének (1) bekezdése értelmében a tizedik egyedi irányelv, az a célja, hogy a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedéseket hajtson végre.” |
5 |
A 92/85 irányelv „Fogalommeghatározások” című 2. cikke a következőket mondja ki: „Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
|
6 |
Az említett irányelvnek „Az elbocsátás tilalma” című 10. cikke a következőképpen rendelkezik: „Annak biztosítása érdekében, hogy a 2. cikkben meghatározott munkavállalók gyakorolhassák az e cikk által is elismert egészség‑ és biztonságvédelmi jogaikat, rendelkezni kell arról, hogy:
|
A 98/59 irányelv
7 |
A 98/59 irányelv (2)–(4) és (7) preambulumbekezdése értelmében:
[…]
|
8 |
Ezen irányelvnek a „Hatály és fogalommeghatározások” című 1. cikke az (1) bekezdésének a) pontjában a következőképpen rendelkezik: „Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
|
9 |
Az említett irányelvnek a „Tájékoztatás és konzultáció” című 2. cikke az (1)–(3) bekezdésében a következőket írja elő: „(1) Ha egy munkáltató csoportos létszámcsökkentéseket tervez, megállapodás kötése céljából megfelelő időben konzultációkat kezdeményez a munkavállalók képviselőivel. (2) A konzultációk kiterjednek legalább a csoportos létszámcsökkentések elkerülésének vagy az érintett munkavállaló‑létszám csökkentésének módjaira és eszközeire, valamint a következmények enyhítésére olyan kísérő szociális intézkedések alkalmazása révén, amelyek – többek között – az elbocsátott munkavállalók áthelyezéséhez vagy átképzéséhez nyújtott támogatásra vonatkoznak. A tagállamok előírhatják, hogy a munkavállalók képviselői szakértők segítségét kérhetik a nemzeti jogszabályoknak és/vagy gyakorlatnak megfelelően. (3) Annak érdekében, hogy a munkavállalók képviselői konstruktív javaslatokat tehessenek, a munkáltatók a konzultációk során megfelelő időben:
A munkáltató legalább az első albekezdés b) pontjának i–v. alpontjában előírtakra vonatkozó írásbeli tájékoztatás egy másolati példányát az illetékes állami hatóságnak eljuttatja.” |
A spanyol jog
10 |
Az 1995. március 24‑i texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores, aprobado por el Real Decreto Legislativo 1/1995 (a munkavállalók jogállásáról szóló törvénynek az 1/1995. sz. királyi törvényerejű rendelettel egységes szerkezetbe foglalt szövege, a BOE 1995. március 29‑i 75. száma, 9654. o.) alapügy tényállása idején alkalmazandó változatának (a továbbiakban: a munkavállalók jogállásáról szóló törvény) a csoportos létszámcsökkentésre vonatkozó 51. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) [A munkavállalók jogállásáról szóló törvény] alkalmazásában csoportos létszámcsökkentésnek minősül a munkaszerződés gazdasági, műszaki, szervezeti vagy termelési okból történő megszüntetése olyan esetben, amikor a munkaviszony megszüntetése 90 napos időszakon belül:
Gazdasági okok akkor állnak fenn, ha a vállalkozás pénzügyi teljesítményéből kedvezőtlen gazdasági helyzet tűnik ki, olyan esetekben, amikor ténylegesen veszteségek keletkeznek, vagy veszteségek felmerülése várható, illetve a rendes bevételekben vagy értékesítésekben tartós csökkenés mutatkozik. A csökkenés mindenesetre akkor minősül tartósnak, ha három egymást követő negyedév során az egyes negyedévekben elért rendes bevétel vagy értékesítés szintje alacsonyabb az előző év ugyanazon negyedévében elértnél. […] (2) A csoportos létszámcsökkentést megelőző időszakban a munkáltatónak konzultálnia kell a munkavállalók képviselőivel legfeljebb 30 – illetve 50 munkavállalónál kevesebbet foglalkoztató vállalkozások esetén 15 – naptári napos időtartamban. A munkavállalók képviselőivel folytatott konzultációnak ki kell terjednie legalább a csoportos létszámcsökkentések elkerülésének vagy az érintett munkavállalói létszám csökkentésének, valamint a következmények enyhítésének lehetőségeire olyan kísérő szociális intézkedések alkalmazása révén, mint az elbocsátott munkavállalók áthelyezésére irányuló intézkedések vagy a foglalkoztathatóság javítása érdekében történő szakképzés vagy szakmai továbbképzés. A konzultációra külön tárgyalócsoport keretében kerül sor, amelynek a tevékenysége több munkavégzési hely esetén a csoportos létszámcsökkentéssel érintett helyszínekre korlátozódik. […] […] A konzultáció megkezdését a munkáltató írásban közli a munkavállalók képviselőivel, ezen értesítés egy példányát pedig megküldi a munkaügyi hatóságnak. Az említett írásbeli tájékoztatásban fel kell tüntetni:
[…] (5) A jelen cikkben említett esetekben a munkavállalók képviselői az állás megtartása tekintetében elsőbbséget élveznek. Kollektív szerződéssel vagy a konzultációs időszak alatt kötött megállapodással olyan más csoportok javára is megállapítható az állás megtartása tekintetében biztosított elsőbbség, mint a családos munkavállalók, a bizonyos kort elérő személyek vagy a fogyatékossággal élő személyek. […]” |
11 |
A munkavállalók jogállásáról szóló törvénynek a munkaszerződés objektív okokon alapuló megszüntetésére vonatkozó 52. cikke a következőket írja elő: „A munkaszerződés megszüntethető: […]
[…]” |
12 |
A munkavállalók jogállásáról szóló törvénynek a munkaszerződés objektív okokon alapuló megszüntetésének alaki követelményeire és joghatásaira vonatkozó 53. cikke a következőképpen hangzik: „(1) A munkaviszonynak az előző cikkben foglaltak szerinti megszüntetéséről szóló megállapodás elfogadásakor az alábbi követelményeknek kell megfelelni:
[…] (3) Az elbocsátásról szóló határozat ugyanúgy megtámadható, mintha fegyelmi okból történő elbocsátásról lenne szó. (4) Ha a munkáltató munkaszerződést megszüntető határozatának indoka valamely, az Alkotmány vagy a törvény által tiltott hátrányos megkülönböztetés, vagy arra a munkavállalók alapvető jogainak és szabadságainak megsértésével került sor, az elbocsátásról szóló határozat semmis, amelynek megállapítására a bíróság hivatalból köteles. Az elbocsátásról szóló határozat semmis továbbá az alábbi esetekben:
Az előbbi pontokban foglalt rendelkezések nem alkalmazandók abban az esetben, ha az elbocsátásról szóló határozatról megállapítást nyer, hogy az a terhességgel, vagy a szabadsághoz való jog gyakorlásával és a fent említett tartalékállományba helyezéssel össze nem függő okokon alapul. Az elbocsátásról szóló határozatot megalapozottnak kell tekinteni az annak alapjául szolgáló indokok bizonyítottsága és a jelen cikk (1) bekezdésében foglalt feltételek teljesülése esetén. Egyéb esetekben azt megalapozatlannak kell nyilvánítani. A felmondási idő betartásának elmulasztása vagy a végkielégítés kiszámításával kapcsolatos menthető tévedés ugyanakkor nem eredményezi az elbocsátás megalapozatlanságát, azonban a munkáltatónak – az egyéb joghatásoktól függetlenül – ki kell fizetnie az erre az időszakra járó munkabért vagy a végkielégítés helyes összegét. (5) Az igazságügyi hatóságnak az elbocsátásról szóló határozat semmisségét, megalapozottságát vagy megalapozatlanságát megállapító határozatának joghatásai megegyeznek a fegyelmi okból történő elbocsátás joghatásaival, a következő eltérésekkel:
|
13 |
A munkavállalók jogállásáról szóló törvénynek a fegyelmi okokból történő elbocsátás alaki követelményeire és joghatásaira vonatkozó 55. cikke a következőket mondja ki az (5) és (6) bekezdésében: „(5) Ha az elbocsátás indoka valamely, az Alkotmány vagy a törvény által tiltott hátrányos megkülönböztetés, vagy arra a munkavállalók alapvető jogainak és szabadságainak megsértésével került sor, a megszüntető határozat semmis. Az elbocsátás semmis továbbá az alábbi esetekben:
Az előbbi pontokban foglalt rendelkezések nem alkalmazandók abban az esetben, ha az elbocsátásról szóló határozatról megállapítást nyer, hogy az a terhességgel vagy a szabadsághoz való jog gyakorlásával és a fent említett tartalékállományba helyezéssel össze nem függő okokon alapul. (6) Semmis munkáltatói felmondás esetén a munkavállalót haladéktalanul vissza kell helyezni eredeti munkakörébe, és elmaradt munkabérét számára ki kell fizetni.” |
14 |
A 2012. október 29‑i Real Decreto 1483/2012, por el que se aprueba el Reglamento de los procedimientos de despido colectivo y de suspensión de contratos y reducción de jornada (a csoportos létszámcsökkentéssel, a munkaszerződések felfüggesztésével és a munkaidő csökkentésével kapcsolatos eljárásokról szóló rendelet elfogadásáról szóló 1483/2012. sz. királyi rendelet, a BOE 2012. október 30‑i 261. száma, 76292. o.) 13. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) A [munkavállalók jogállásáról szóló törvény] 51. cikke (5) bekezdésének és 68. cikke b) pontjának rendelkezéseivel, valamint az 1985. augusztus 2‑i Ley Orgánica 11/1985 de Libertad Sindical [(a szakszervezeti szabadságról szóló 11/1985. sz. sarkalatos törvény)] 10. cikkének (3) bekezdésével összhangban a munkavállalók képviselői számára elsőbbséget kell biztosítani az állásuk megtartását illetően a csoportos létszámcsökkentéssel érintett egyéb munkavállalókkal szemben. (2) Kollektív szerződéssel vagy a konzultációs időszak alatt kötött megállapodással olyan más csoportokba tartozó munkavállalók javára is megállapítható az állás megtartása tekintetében biztosított elsőbbség, mint a családos munkavállalók, a bizonyos kort elérő személyek vagy a fogyatékossággal élő személyek. (3) A 12. cikkben említett, csoportos létszámcsökkentésre vonatkozó végső döntés során indokolni kell az állás megtartása tekintetében elsőbbséget élvező munkavállalók elbocsátását.” |
15 |
A 2011. október 10‑i Ley 36/2011, reguladora de la jurisdicción social (a munkaügyi peres eljárásról szóló 36/2011. sz. törvény, a BOE 2011. október 11‑i 245. száma, 106584. o) alapügy tényállása idején hatályos változata 122. cikkének (2) bekezdése a következőket írja elő: „Az elbocsátásról szóló határozat semmis a következő esetekben: […]
Az előbbi c), d) és e) pontban foglalt rendelkezések nem alkalmazandók abban az esetben, ha az elbocsátásról szóló határozatról megállapítást nyer, hogy az a terhességgel, vagy a szabadsághoz való jog gyakorlásával és a fent említett tartalékállományba helyezéssel össze nem függő okokon alapul. […]” |
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
16 |
J. Porras Guisado 2006. április 18‑án állt munkába a Bankiánál. |
17 |
2013. január 9‑én a Bankia konzultációs időszakot kezdett a csoportos létszámcsökkentésre vonatkozóan a munkavállalók képviselőivel, nevezetesen a CCOO, az UGT, az ACCAM, a SATE és a CSICA szakszervezeti részlegekkel. |
18 |
2013. február 8‑án a munkavállalók jogállásáról szóló törvény 51. cikkének (2) bekezdésében említett külön tárgyalócsoport keretében megállapodás jött létre többek között a végrehajtandó csoportos létszámcsökkentésről, a munkafeltételek módosításáról, valamint a funkcionális és földrajzi mobilitásról (a továbbiakban: 2013. február 8‑i megállapodás). |
19 |
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az e megállapodásra vonatkozó jegyzőkönyv szerint a következő kritériumokat veszik figyelembe a vállalkozás általi közvetlen elbocsátásról szóló határozattal érintett személyek kijelölésekor:
|
20 |
Ugyanezen jegyzőkönyv a következőképpen határozza meg azokat a kritériumokat, amelyek alapján elsőbbséget biztosítanak az állás megtartását illetően:
|
21 |
2013. november 13‑án a Bankia felmondólevelet küldött J. Porras Guisadónak, amelyben kifejtette a következőket: „A barcelonai [Spanyolország] tartomány konkrét esetében, ahol Ön is dolgozik, a munkaviszony végkielégítéssel történő megszüntetésére vonatkozó programra való jelentkezési eljárás lezárását és a földrajzi mobilitással és munkahely‑változtatással kapcsolatos eljárásokkal érintett személyek leszámítását követően a személyi állomány nagy fokú kiigazítása szükséges, és munkaszerződéseket kell megszüntetni a munkáltató által történő közvetlen kiválasztással, [a 2013. február 8‑i megállapodás] rendelkezéseivel összhangban. E tekintetben a konzultációs időszak alatt a vállalkozásnál végzett értékelési eljárás eredményeként – amely eljárás releváns tényezője volt a 2013. február 8‑i megállapodás elfogadásának, és e megállapodás szerves részét képezi – Ön 6 pontot kapott, amely a barcelonai tartományban, ahol Ön is dolgozik, az alacsonyabb pontozással bíró értékelések közé tartozik. Ezért az említett értékelési kritériumok és a kifejtett indokok alapján értesítem Önt, hogy munkaviszonyát 2013. december 10‑i hatállyal megszüntetjük.” |
22 |
E felmondólevél kézbesítésének napján a Bankia végkielégítés címén meghatározott pénzösszeget fizetett J. Porras Guisadónak. |
23 |
Elbocsátásának időpontjában J. Porras Guisado várandós volt. |
24 |
2014. január 9‑én az érintett egyeztető eljárást kért, amely eredménytelenül zárult. |
25 |
2014. február 3‑án J. Porras Guisado a Juzgado de lo Social no 1 de Mataró (szociális ügyekben illetékes matarói 1. sz. bíróság, Spanyolország) előtt vitatta az elbocsátását, amely bíróság a 2015. február 25‑i ítéletével elutasította a keresetét. |
26 |
J. Porras Guisado fellebbezést terjesztett elő ezen ítélettel szemben a kérdést előterjesztő bírósághoz, a Tribunal Superior de Justicia de Cataluñához (Katalónia legfelsőbb bírósága, Spanyolország). |
27 |
E bíróság hangsúlyozza, hogy az általa előterjesztett, előzetes döntéshozatal iránti kérelem nem a férfiak és nők közötti esélyegyenlőség és egyenlő bánásmód elvének a foglalkoztatás és munkavégzés területén történő megvalósításáról szóló, 2006. július 5‑i 2006/54/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2006. L 204., 23. o.) által a hátrányos megkülönböztetéssel szemben biztosított védelemre vonatkozik. Az említett kérelem annak megállapítására irányul, hogy a spanyol szabályozás helyesen ülteti‑e át a 92/85 irányelv 10. cikkét, amely irányelv a különleges esetektől eltekintve tiltja a várandós munkavállalók elbocsátását. |
28 |
E körülmények között a Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Katalónia legfelsőbb bírósága) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
|
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságáról
A nemzeti eljárási szabályok tiszteletben tartásáról
29 |
A Bankia állítása szerint az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatatlan, mivel a kérdést előterjesztő bíróság nem tartotta tiszteletben a nemzeti eljárási szabályokat. J. Porras Guisado ugyanis az alapeljárás során csupán a fellebbezés keretében hivatkozott a 92/85 irányelv megsértésére. Márpedig a nemzeti eljárási szabályok értelmében az eljárást megindító iratban szereplőtől eltérő új kereseti jogalap nem elfogadható. |
30 |
A spanyol bíróságok ítélkezési gyakorlata értelmében mindenesetre J. Porras Guisado nem jogosult arra, hogy az elbocsátásával szembeni egyéni kereset keretében vitassa a Bankia és a munkavállalók képviselői között létrejött 2013. február 8‑i megállapodásban szereplő azon kritériumokat, amelyek alapján elsőbbséget biztosítanak az állás megtartását illetően. |
31 |
E tekintetben emlékeztetni kell egyrészt arra, hogy a Bíróságnak az EUMSZ 267. cikk keretében nincs hatásköre arra, hogy a nemzeti törvényi vagy rendeleti rendelkezéseket értelmezze, sem pedig arra, hogy döntsön e rendelkezéseknek az uniós joggal való összeegyeztethetőségéről, másrészt pedig, hogy a Bíróságnak nem feladata, hogy megvizsgálja, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozatot a nemzeti jog bírósági szervezeti és eljárási szabályaival összhangban hozták‑e meg (2016. július 7‑iGenentech ítélet, C‑567/14, EU:C:2016:526, 22. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). |
32 |
Következésképpen a nemzeti eljárási szabályok megsértésére alapított érv a jelen esetben nem eredményezheti az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatatlanként való elutasítását. |
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elméleti jellegéről
33 |
A Bankia hangsúlyozza, hogy J. Porras Guisado nem tájékoztatta a munkáltatóját a terhességéről az elbocsátásának időpontjában. E körülmények között, tekintettel a „várandós munkavállaló” fogalmának a 92/85 irányelv 2. cikke a) pontjában szereplő meghatározására, az említett irányelv nem alkalmazható az alapeljárásban. Következésképpen a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdések elméleti jellegűek. |
34 |
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság és a nemzeti bíróságok közötti együttműködés, azaz az EUMSZ 267. cikkel létrehozott eljárás keretében az uniós jogra vonatkozó kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A Bíróság csak akkor tagadhatja meg a nemzeti bíróság által az EUMSZ 267. cikk alapján előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés elbírálását, ha különösen az előzetes döntéshozatal iránti kérelem tartalmát illetően a Bíróság eljárási szabályzatának 94. cikkében meghatározott követelményeket nem tartják tiszteletben, vagy ha nyilvánvalóan kitűnik, hogy az uniós szabálynak a nemzeti bíróság által kért értelmezése vagy érvényességének vizsgálata semmilyen módon nem függ össze az alapeljárás tényállásával és tárgyával, vagy ha a probléma elméleti jellegű (2017. március 28‑iRosneft ítélet, C‑72/15, EU:C:2017:236, 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). |
35 |
A jelen esetben – amint arra a jelen ítélet 27. pontja rámutat – a kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem annak meghatározására vonatkozik, hogy a spanyol szabályozás megfelelően ültette‑e át a 92/85 irányelv 10. cikkét, amely irányelv a különleges esetektől eltekintve tiltja a várandós nők elbocsátását. |
36 |
Nem vitatott, hogy J. Porras Guisado az elbocsátásának időpontjában várandós volt. Egyébiránt a Bíróság rendelkezésére álló ügyiratokból kitűnik, hogy e munkavállaló a nemzeti eljárás keretében azt állította, hogy ugyanezen időszak során tájékoztatta a kollégáit és a feletteseit a terhességéről. |
37 |
E körülmények között, és a kérdést előterjesztő bíróság által előadott, a fentieknek ellentmondó tény hiányában meg kell állapítani, hogy e bíróság meg van győződve arról, hogy a 92/85 irányelv 10. cikkét alkalmazni kell J. Porras Guisado esetében. |
38 |
Következésképpen nem tűnik ki egyértelműen az, hogy a feltett kérdések elméleti jellegűek lennének, vagy semmilyen módon nem függenének össze az alapeljárás tényállásával és tárgyával. |
39 |
E körülmények között az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet elfogadhatónak kell nyilvánítani. |
Az első kérdésről
40 |
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy a 92/85 irányelv 10. cikkének 1. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy „az állapotukkal összefüggésbe nem [hozható], a nemzeti jogszabályok, illetve gyakorlat által megengedett különleges esetek”, mint a várandós, gyermekágyas és szoptató munkavállalók elbocsátásának tilalma alóli kivételek, nem felelnek meg az „egy vagy több, nem a munkavállalók személyében rejlő ok[ok]nak”, amelyekre a 98/59 irányelv 1. cikke (1) bekezdésének a) pontja hivatkozik, hanem ez utóbbinál korlátozottabbak. |
41 |
A 92/85 irányelv 10. cikkének 1. pontja értelmében a tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket ahhoz, hogy megtiltsák a munkavállalóknak a terhességük kezdetétől a szülési szabadság végéig történő elbocsátását az állapotukkal összefüggésbe nem hozott, a nemzeti jogszabályok, illetve gyakorlat által megengedett különleges esetektől eltekintve, amennyiben az adott esetben az illetékes hatóság ehhez hozzájárult. |
42 |
Ami a 98/59 irányelv 1. cikke (1) bekezdésének a) pontját illeti, e rendelkezés kimondja, hogy a „csoportos létszámcsökkentés” fogalmának körébe tartoznak az olyan elbocsátások, amelyeket valamely munkáltató egy vagy több, nem a munkavállalók személyében rejlő ok miatt foganatosít, és amelyeknél bizonyos mennyiségi és időbeli feltételek teljesülnek (lásd: 2009. december 10‑iRodríguez Mayor és társai ítélet, C‑323/08, EU:C:2009:770, 35. pont). |
43 |
Ha a várandós, szoptató vagy gyermekágyas munkavállalót a csoportos létszámcsökkentés keretében bocsátják el, akkor e munkavállaló egyszerre tartozik a 92/85 irányelv alapján védelemben részesülő munkavállalók és a 98/59 irányelv alapján védelemben részesülő munkavállalók csoportjába. Ezért e munkavállaló számára egyidejűleg kell biztosítani az ezen irányelvekben meghatározott jogokat, amelyek kiegészítik egymást, amint arra a főtanácsnok az indítványának 53. pontjában rámutatott. |
44 |
Ami az említett irányelvek együttes alkalmazását illeti, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 92/85 irányelv 10. cikkének 1. pontjával ellentétes‑e az olyan nemzeti szabályozás, amely lehetővé teszi a várandós munkavállaló elbocsátását a 98/59 irányelv 1. cikkének 1. pontja értelmében vett csoportos létszámcsökkentés keretében. |
45 |
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 92/85 irányelv 10. cikkének 1. pontjában kimondott elbocsátási tilalom célja, amint az ezen irányelv (15) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy megelőzze azokat a káros hatásokat, amelyeket a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók tekintetében az állapotukkal összefüggő elbocsátás veszélye fizikailag és mentálisan okozhat. |
46 |
Pontosan erre a kockázatra tekintettel – vagyis hogy az esetleges elbocsátás veszélyeztetheti a várandós, gyermekágyas vagy szoptató munkavállaló pszichikai és fizikai helyzetét, ideértve annak különösen súlyos kockázatát, hogy a várandós munkavállaló önként szakítja meg terhességét – biztosít az uniós jogalkotó a 92/85 irányelv 10. cikke alapján különös védelmet a nőknek azáltal, hogy a terhesség kezdetétől a szülési szabadság végéig terjedő időszakban elbocsátási tilalmat rendel el, eltekintve az állapotukkal összefüggésbe nem hozott különleges esetektől, feltéve hogy a munkáltató írásban indokolja az ilyen elbocsátást (lásd ebben az értelemben: 2010. november 11‑iDanosa ítélet, C‑232/09, EU:C:2010:674, 60. és 61. pont). |
47 |
Ezért ha az elbocsátásról szóló határozatot alapvetően az érintett várandós állapota miatt hozták, akkor az nem egyeztethető össze az ezen irányelv 10. cikkében rögzített elbocsátási tilalommal (lásd ebben az értelemben: 2010. november 11‑iDanosa ítélet, C‑232/09, EU:C:2010:674, 62. pont). |
48 |
Ellenben a terhesség kezdetétől a szülési szabadság végéig tartó időszak alatt a munkavállaló várandós állapotával össze nem függő okból történő elbocsátásról szóló határozat nem ellentétes az említett 10. cikkel, feltéve azonban, hogy a 92/85 irányelv 10. cikke 1. és 2. pontjának megfelelően a munkáltató írásbeli indokát adja az ilyen elbocsátásnak, és az adott személy elbocsátását az érintett nemzeti jogszabályok, illetve gyakorlat megengedi (lásd ebben az értelemben: 2010. november 11‑iDanosa ítélet, C‑232/09, EU:C:2010:674, 63. pont). |
49 |
Ebből következik, hogy a nem a munkavállaló személyében rejlő ok(ok), amelyek alapján a 98/59 irányelv 1. cikkének 1. pontja értelmében vett csoportos létszámcsökkentést végrehajtják, a munkavállaló állapotával összefüggésbe nem hozható, a 92/85 irányelv 10. cikkének 1. pontja értelmében vett különleges esetek hatálya alá tartoznak. |
50 |
A fenti megfontolásokra tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 92/85 irányelv 10. cikkének 1. pontját úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely lehetővé teszi a várandós munkavállaló elbocsátását a 98/59 irányelv 1. cikke 1. pontjának a) alpontja értelmében vett csoportos létszámcsökkentés keretében. |
Az ötödik kérdésről
51 |
Másodikként vizsgálandó ötödik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy a 92/85 irányelv 10. cikkének 2. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely alapján a munkáltató a csoportos létszámcsökkentés keretében anélkül bocsáthatja el a várandós munkavállalót, hogy a csoportos létszámcsökkentést alátámasztó okoktól eltérő okokról tájékoztatná, vagy különleges eset fennállására hivatkozna. |
52 |
A 92/85 irányelv 10. cikkének 2. pontja értelmében, ha a munkavállalót a terhesség kezdetétől a szülési szabadság végéig tartó időszak alatt elbocsátják, a munkáltató köteles az elbocsátás megfelelően megalapozott indokait írásban megadni. |
53 |
Így a munkáltató köteles írásban tájékoztatni az elbocsátani kívánt vagy már elbocsátott várandós munkavállalót a nem a személyében rejlő azon indokokról, amelyek alapján a 98/59 irányelv 1. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében vett csoportos létszámcsökkentést végrehajtja. Ezek az indokok különösen gazdasági, műszaki, szervezeti vagy termelési jellegűek lehetnek. |
54 |
Ezenfelül a munkáltatónak ismertetnie kell a várandós munkavállalóval az elbocsátani kívánt munkavállalók kiválasztásakor figyelembe vett objektív kritériumokat. |
55 |
E körülmények között az ötödik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 92/85 irányelv 10. cikkének 2. pontját úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely alapján a munkáltató a csoportos létszámcsökkentés keretében anélkül bocsáthatja el a várandós munkavállalót, hogy a csoportos létszámcsökkentést alátámasztó okoktól eltérő okokra hivatkozna, feltéve hogy tájékoztatást nyújt az elbocsátani kívánt munkavállalók kiválasztásakor figyelembe vett objektív kritériumokról. |
A harmadik kérdésről
56 |
Harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 92/85 irányelv 10. cikkének 1. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy e rendelkezéssel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely nem tiltja meg főszabály szerint a várandós, gyermekágyas vagy szoptató nők elbocsátását (megelőző védelem), hanem csupán azt írja elő, hogy az elbocsátás jogellenessége esetén meg kell állapítani az elbocsátás semmisségét (jóvátételre irányuló védelem). |
57 |
Mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 288. cikkből következik, hogy a tagállamok az irányelv átültetésekor kötelesek annak teljes érvényesülését biztosítani, az irányelv végrehajtását biztosító módozatok és eszközök megválasztását illetően azonban széles mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek. E szabadság így nem érinti az egyes címzett tagállamok arra irányuló kötelezettségét, hogy az érintett irányelv teljes érvényesülésének biztosítása érdekében – az irányelv által követett céllal összhangban – valamennyi szükséges intézkedést megtegyenek (2010. október 6‑iBase és társai ítélet, C‑389/08, EU:C:2010:584, 24. és 25. pont; 2016. október 19‑iOrmaetxea Garai és Lorenzo Almendros ítélet, C‑424/15, EU:C:2016:780, 29. pont). |
58 |
Ami a 92/85 irányelv 10. cikkének szövegét illeti, egyrészt e cikk 1. pontja értelmében a tagállamok megteszik az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy főszabály szerint megtiltsák az ilyen munkavállalók elbocsátását. Másrészt az említett cikk 3. pontja kimondja, hogy a tagállamok megteszik az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy a munkavállalókat megvédjék az ugyanezen cikk 1. pontja értelmében jogszerűtlen elbocsátás következményeitől. |
59 |
A 92/85 irányelv 10. cikke így kifejezetten különbséget tesz egyrészt a magával az elbocsátással szembeni megelőző védelem, másrészt pedig az elbocsátás következményeivel szembeni, jóvátételre irányuló védelem között. E cikk helyes átültetése ezért megköveteli e kettős védelem tagállamok általi biztosítását. |
60 |
Ami a várandós, gyermekágyas és szoptató nők elbocsátással szembeni megelőző védelmét illeti, rá kell mutatni arra, hogy e védelem a 92/85 irányelv keretében különös jelentőséggel bír. |
61 |
Ezen irányelv (15) preambulumbekezdése szerint ugyanis a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalókra fizikailag és mentálisan is káros hatással lehet az állapotukkal összefüggő elbocsátás veszélye, és ezért rendelkezni kell az ilyen elbocsátások megtiltásáról. |
62 |
Pontosan erre a kockázatra tekintettel – vagyis hogy az esetleges elbocsátás veszélyeztetheti a várandós, gyermekágyas vagy szoptató munkavállaló pszichikai és fizikai helyzetét, ideértve annak különösen súlyos kockázatát, hogy a várandós munkavállaló önként szakítja meg terhességét – biztosít az uniós jogalkotó a 92/85 irányelv 10. cikke alapján különös védelmet a nőknek azáltal, hogy a terhesség kezdetétől a szülési szabadság végéig terjedő időszakban elbocsátási tilalmat rendel el (1994. július 14‑iWebb ítélet, C‑32/93, EU:C:1994:300, 21. pont; 2010. november 11‑iDanosa ítélet, C‑232/09, EU:C:2010:674, 60. pont). |
63 |
Ezért a 92/85 irányelv, és különösen az annak 10. cikke által megvalósítani kívánt célkitűzésekre figyelemmel az e rendelkezésben a várandós, gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók számára biztosított védelem kizárja, hogy elbocsátásról hozzanak döntést, és azt is, hogy elbocsátást készítsenek elő, ideértve azt, hogy az érintett munkavállaló terhessége és/vagy gyermekének születése miatt végleges helyettesítését tervezzék, vagy erre más személyt keressenek (lásd ebben az értelemben: 2007. október 11‑iPaquay ítélet, C‑460/06, EU:C:2007:601, 33. pont). |
64 |
Tekintettel arra a fizikai és mentális kockázatra, amelyet az elbocsátás veszélye jelenthet a várandós, gyermekágyas és szoptató munkavállalókra, a jóvátételre irányuló védelem még akkor sem helyettesítheti a megelőző védelmet, ha az előbbi keretében az elbocsátott munkavállalót visszahelyezik az eredeti munkakörébe, és kifizetik az elbocsátás miatt elmaradt munkabért. |
65 |
Következésképpen a 92/85 irányelv 10. cikkének pontos átültetése, valamint a várandós, gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók elbocsátással szembeni védelme érdekében a tagállamok nem szorítkozhatnak pusztán arra, hogy jóvátétel címén megállapítják a jogellenes elbocsátás semmisségét. |
66 |
A fenti megfontolásokra tekintettel a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 92/85 irányelv 10. cikkének 1. pontját úgy kell értelmezni, hogy e rendelkezéssel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely nem tiltja meg főszabály szerint a várandós, gyermekágyas vagy szoptató nők elbocsátását (megelőző védelem), hanem csupán azt írja elő, hogy az elbocsátás jogellenessége esetén meg kell állapítani az elbocsátás semmisségét (jóvátételre irányuló védelem). |
A második és a negyedik kérdésről
67 |
Együttesen és utolsóként vizsgálandó második és negyedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 92/85 irányelv 10. cikkének 1. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy e rendelkezéssel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a 98/59 irányelv értelmében vett csoportos létszámcsökkentés keretében nem tartalmaz olyan előírást, amely a várandós, gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók számára ezen elbocsátás foganatosítását megelőzően elsőbbséget biztosítana az állás megtartását vagy az áthelyezést illetően. |
68 |
A 92/85 irányelv 10. cikkének 1. pontja értelmében a tagállamok „megteszik a[z ahhoz] szükséges intézkedéseket”, hogy főszabály szerint megtiltsák a munkavállalóknak a terhességük kezdetétől a szülési szabadság végéig történő elbocsátását. |
69 |
A várandós, gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók számára az állásuk megtartását illetően biztosított elsőbbség tekintetében a kérdést előterjesztő bíróság a határozatában rámutat arra, hogy a spanyol szabályozás alapján a munkavállalók képviselői elsőbbséget élveznek az állásuk megtartását illetően a csoportos létszámcsökkentésre irányuló eljárással érintett többi munkavállalóval szemben, valamint hogy tárgyalás eredményeként létrejött megállapodással olyan más munkavállalói csoportok javára is megállapítható az állás megtartása tekintetében biztosított elsőbbség, mint a családos munkavállalók, a bizonyos kort elérő munkavállalók vagy a fogyatékossággal élő személyek. |
70 |
A kérdést előterjesztő bíróság e szabályozásból azt a következtetést vonja le, hogy a várandós munkavállalókat csak akkor illeti meg a vállalkozáson belül az állás megtartásának elsőbbsége, ha ebben kollektív tárgyalás eredményeként megállapodnak. A kérdést előterjesztő bíróság hozzáteszi, hogy az állásuk megtartását illetően elsőbbséget élvező munkavállalók is elbocsáthatók, azonban a munkáltató ebben az esetben köteles ismertetni a csoportos létszámcsökkentés okaitól eltérő különleges okokat. |
71 |
A jelen esetben az első kérdésre adott válaszra tekintettel a 92/85 irányelv 10. cikkének 1. pontját úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely lehetővé teszi a várandós munkavállaló elbocsátását a 98/59 irányelv 1. cikke 1. pontjának a) alpontja értelmében vett csoportos létszámcsökkentés keretében. |
72 |
E tekintetben elmondható, hogy az Európai Bizottság által hivatkozottakkal összhangban igaz, hogy a 92/85 irányelv, és különösen ezen irányelv 10. cikkének 1. pontja nem írja elő a tagállamok számára, hogy a várandós, gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók számára a csoportos létszámcsökkentést megelőzően elsőbbséget biztosítsanak az állás megtartását vagy az áthelyezést illetően. |
73 |
Mindazonáltal ez az irányelv, amely csupán minimális előírásokat tartalmaz, semmilyen módon nem korlátozza a tagállamok lehetőségét a tekintetben, hogy a várandós, gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók részére magasabb szintű védelmet biztosítsanak (lásd ebben az értelemben: 2001. október 4‑iJiménez Melgar ítélet, C‑438/99, EU:C:2001:509, 37. pont). |
74 |
Következésképpen a második és a negyedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 92/85 irányelv 10. cikkének 1. pontját úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a 98/59 irányelv értelmében vett csoportos létszámcsökkentés keretében nem tartalmaz olyan előírást, amely a várandós, gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók számára ezen elbocsátás foganatosítását megelőzően elsőbbséget biztosítana az állás megtartását vagy az áthelyezést illetően, ugyanakkor ez semmilyen módon nem korlátozza a tagállamok lehetőségét a tekintetben, hogy a várandós, gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók részére magasabb szintű védelmet biztosítsanak. |
A költségekről
75 |
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg. |
A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott: |
|
|
|
|
Aláírások |
( *1 ) Az eljárás nyelve: spanyol.