EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 62015CC0588
Opinion of Advocate General Szpunar delivered on 18 May 2017.#LG Electronics, Inc. and Koninklijke Philips Electronics NV v European Commission.#Appeal — Agreements, decisions and concerted practices — Global market for cathode ray tubes for television sets and computer monitors — Agreements and concerted practices relating to prices, markets sharing, customer allocation and production limitation — Rights of the defence — Sending of the statement of objections only to the parent companies of a joint venture and not to the joint venture itself — Fine — 2006 Guidelines on the method of setting fines — Point 13 — Determining the value of sales relating to an infringement — Intragroup sales of the relevant product outside the European Economic Area (EEA) — Account to be taken of the sales within the EEA of final products in which the relevant product has been installed — Equal treatment.#Joined Cases C-588/15 P and C-622/15 P.
M. Szpunar főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2017. május 18.
LG Electronics, Inc. és Koninklijke Philips Electronics NV kontra Európai Bizottság.
Fellebbezés – Kartellek – A televízió‑ és számítógépmonitor‑képcsövek világpiaca – Az árakkal, a piacok és az ügyfelek felosztásával, valamint a termelés korlátozásával kapcsolatos megállapodások és összehangolt magatartások – Védelemhez való jog – A kifogásközlésnek csak a közös vállalkozás anyavállalatai, nem pedig maga a közös vállalkozás részére történő elküldése – Bírság – Bírságkiszabási iránymutatás (2006) – 13. pont – A jogsértéssel összefüggő eladások értékének meghatározása – Az érintett termék csoporton belüli eladásai az Európai Gazdasági Térségen (EGT) kívül – Az érintett terméket magukban foglaló késztermékek EGT‑n belüli eladásainak figyelembevétele – Egyenlő bánásmód.
C-588/15. P. és C-622/15. P. sz. egyesített ügyek.
M. Szpunar főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2017. május 18.
LG Electronics, Inc. és Koninklijke Philips Electronics NV kontra Európai Bizottság.
Fellebbezés – Kartellek – A televízió‑ és számítógépmonitor‑képcsövek világpiaca – Az árakkal, a piacok és az ügyfelek felosztásával, valamint a termelés korlátozásával kapcsolatos megállapodások és összehangolt magatartások – Védelemhez való jog – A kifogásközlésnek csak a közös vállalkozás anyavállalatai, nem pedig maga a közös vállalkozás részére történő elküldése – Bírság – Bírságkiszabási iránymutatás (2006) – 13. pont – A jogsértéssel összefüggő eladások értékének meghatározása – Az érintett termék csoporton belüli eladásai az Európai Gazdasági Térségen (EGT) kívül – Az érintett terméket magukban foglaló késztermékek EGT‑n belüli eladásainak figyelembevétele – Egyenlő bánásmód.
C-588/15. P. és C-622/15. P. sz. egyesített ügyek.
ECLI identifier: ECLI:EU:C:2017:393
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2017. május 18. ( 1 )
C‑588/15. P. és C‑622/15. P. sz. egyesített ügyek
LG Electronics Inc. (C‑588/15 P),
Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV (C‑622/15)
kontra
Európai Bizottság
„Fellebbezés – Kartellek – A televízió‑ és számítógépmonitor‑képcsövek világpiaca – Az EK 81. cikkbe és az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás 53. cikkébe ütköző két jogsértést megállapító határozat – Az árakkal, a piacok felosztásával, a kapacitásokkal és a termeléssel kapcsolatos megállapodások és összehangolt magatartások – Az anyavállalatnak a leányvállalata jogsértő magatartása miatti felelőssége – Kizárólag az anyavállalatnak címzett kifogásközlés – Védelemhez való jog”
Bevezetés
1. |
A jelen fellebbezésekben a fellebbezők a Törvényszék két ítéletének, a 2015. szeptember 9‑i LG Electronics kontra Bizottság ítélet ( 2 ) és a 2015. szeptember 9‑i Philips kontra Bizottság ítélet ( 3 ) hatályon kívül helyezését kérik, amelyekben a Törvényszék elutasította az EUMSZ 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/39.437 – „Televízió‑ és számítógépmonitor‑képcsövek”‑ügy) 2012. december 5‑én hozott C(2012) 8839 végleges bizottsági határozat (a továbbiakban: vitatott határozat) megsemmisítése iránti kérelmeiket, valamint a fellebbezőkkel szemben kiszabott bírságok csökkentése iránti kérelmeiket. |
2. |
A szóbeli szakasz lefolytatása, valamint az ítélethozatal céljából egyesített fellebbezések ( 4 ) többek között egy új kérdést is felvetnek a valamely leányvállalat által elkövetett jogsértő magatartás anyavállalatnak való betudása esetén a védelemhez való jog tiszteletben tartásával kapcsolatban. Pontosabban annak meghatározásáról van szó, hogy sérül‑e az anyavállalat védelemhez való joga, ha az Európai Bizottság neki címzi a kifogásközlést, azt azonban a szóban forgó cselekményeket elkövető leányvállalatnak nem küldi meg, különösen akkor, ha ez a leányvállalat csődbe ment, megfosztva ezzel az anyavállalatot a dokumentumaihoz való hozzáféréstől. |
A jogviták előzményei
3. |
A jogvita előzményei a megtámadott ítéletek alapján a következőképpen foglalhatók össze: |
4. |
A vitatott határozatban a Bizottság megállapította, hogy a katódsugárcsövek (a továbbiakban: CRT) világszinten elsődleges gyártói megsértették az EUMSZ 101. cikket és az 1992. május 2‑i, Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás (HL 1994. L 1., 3. o.) 53. cikkét azáltal, hogy egyrészt a számítógépekhez való színes képcsövek (a továbbiakban: CDT) piacát, másrészt pedig a televíziókhoz való színes képcsövek (a továbbiakban: CPT) piacát érintő két külön jogsértésben vettek részt. |
5. |
Az LG Electronics Inc. (a továbbiakban: LGE) a nagyközönségnek szánt elektronikai berendezések szállítója. A Koninklijke Philips Electronics NV (a továbbiakban: Philips) az elektronikai termékekkel foglalkozó Philips‑csoport végső anyavállalata. |
6. |
Az LGE és a Philips 2011. július 1‑jéig gyártott CRT‑ket. Ebben az időpontban mindkét fellebbező átruházta a CRT terén kifejtett teljes tevékenységét egy közös vállalkozásra, az LPD‑csoportra, amelynek élén az LG Philips Displays Holding BV állt. |
7. |
A vitatott határozatban a Bizottság megállapította, hogy egyfelől az LGE és leányvállalatai, másfelől pedig a Philips leányvállalatai részt vettek a CDT‑kkel és CPT‑kkel kapcsolatos kartellben, egészen addig, amíg 2011. július 1‑jén a CRT‑kkel kapcsolatos tevékenységeiket át nem ruházták az LPD‑csoportra. Következésképpen a Bizottság megállapította az LGE és a Philips felelősségét e két jogsértés miatt. |
8. |
Továbbá a Bizottság úgy vélte, hogy a fellebbezőket anyavállalatokként is – együttesen és egyetemlegesen – felelősségre kell vonni az LPD‑csoportnak a CDT‑kkel és CPT‑kkel kapcsolatos kartellben való, 2011. július 1. és 2006. január 30. közötti részvétele miatt. |
9. |
A Bizottság így a vitatott határozat 1. cikke (1) bekezdésének c) és d) pontjában megállapította, hogy a Philips 1997. január 28. és 2006. január 30. között, az LGE pedig 1996. október 24. és 2006. január 30. között részt vett a CDT‑kkel kapcsolatos kartellben. A Bizottság továbbá a vitatott határozat 1. cikke (2) bekezdésének f), illetve g) pontjában megállapította, hogy a Philips 1999. szeptember 21. és 2006. január 30. között, az LGE pedig 1997. december 3. és 2006. január 30. között részt vett a CPT‑kkel kapcsolatos kartellben. |
10. |
A CDT‑kkel kapcsolatos jogsértést illetően a Bizottság a vitatott határozat 2. cikke (1) bekezdésének c)–e) pontjában a Philipsszel szemben 73185000 euró bírságot, az LGE‑vel szemben 116536000 euró bírságot, és a két társaság együttes és egyetemleges felelőssége alapján 69048000 euró bírságot szabott ki. A CPT‑kkel kapcsolatos jogsértést illetően a Bizottság a vitatott határozat 2. cikke (2) bekezdésének c)–e) pontjában a Philipsszel szemben 240171000 euró bírságot, az LGE‑vel szemben 179061000 euró bírságot, és a két társaság együttes és egyetemleges felelőssége alapján 322892000 euró bírságot szabott ki. |
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítéletek
11. |
A Törvényszék Hivatalához 2013. február 14‑én, illetve 15‑én benyújtott keresetlevelével az LGE és a Philips keresetet terjesztett elő a vitatott határozat mindkettőjüket érintő részének megsemmisítése iránt, másodlagosan pedig az említett határozatban velük szemben kiszabott bírságok összegének csökkentése iránt. |
12. |
Keresetének alátámasztására az LGE hét jogalapra hivatkozott. Az első jogalap az LGE védelemhez való jogának megsértésén alapul, mivel az LPD‑csoportot kizárták az eljárásból. Az LGE‑ítélet 67–91. pontjában a Törvényszék megvizsgálta, és mint hatástalant, de mindenesetre megalapozatlant elutasította ezt a jogalapot. A Törvényszék az LGE által felhozott többi jogalapot is, ennélfogva a keresetet teljes egészében elutasította. |
13. |
Keresetének alátámasztására a Philips nyolc jogalapra hivatkozott. A második jogalap az EUMSZ 101. cikk, az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás 53. cikkének, az 1/2003/EK rendelet ( 5 ) 27. cikke (1) bekezdésének, a védelemhez való jog, ideértve a meghallgatáshoz való jogot, és a megfelelő ügyintézés elvének megsértésén alapult, mivel a Bizottság nem az LPD‑csoportnak tudta be a felelősséget a neki felrótt jogsértésekért. A Törvényszék ezt a jogalapot a Philips ítélet 74–99. pontjában megvizsgálta, és azt elutasította. A Törvényszék az LGE által felhozott többi jogalapot is, ennélfogva a keresetet teljes egészében elutasította. |
A felek kérelmei
14. |
Az LGE azt kéri, hogy a Bíróság (C‑588/15 P ügy):
|
15. |
A Philips azt kéri, hogy a Bíróság (C‑622/15 P ügy):
|
16. |
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezéseket, és a fellebbezőket kötelezze a költségek viselésére. |
Elemzés
17. |
Fellebbezéseik alátámasztására az LGE három, a Philips pedig négy jogalapra hivatkozik, amelyek részben fedik egymást. |
18. |
A Bíróság kívánságát követve az elemzésemben csupán az LGE első fellebbezési jogalapjára és a Philips második fellebbezési jogalapjára térek ki; mindkettő a védelemhez való jog abból eredő megsértésén alapul, hogy a kifogásközlést nem címezték a közös leányvállalatuknak, az LPD‑csoportnak. |
A megtámadott ítéletek
Az LGE‑ítélet
19. |
Az első fokon előadott első jogalapjával az LGE azt állította, hogy a Bizottság megsértette a védelemhez való jogát, mivel a kifogásközlést és a vitatott határozatot nem címezte az LPD‑csoportnak. |
20. |
A Törvényszék ezt a jogalapot az LGE‑ítélet 67–91. pontjában megvizsgálta, és azt elutasította. |
21. |
Egyrészt a védelemhez való jog tiszteletben tartására és a felelősség anyavállalatnak való betudására vonatkozó ítélkezési gyakorlat felidézését követően a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottságnak nem róható fel semmiféle szabálytalanság amiatt, hogy a jogsértést nem tudta be az LPD‑csoportnak, és hogy ennélfogva a felperes által a védelemhez való joga megsértésének bizonyítására előadott érvek hatástalanok (az LGE‑ítélet 68–83. pontja). |
22. |
Másrészt az LGE‑ítélet 84–91. pontjában a Törvényszék ezt a jogalapot mint megalapozatlant elutasította, az LGE arra alapított érvére válaszolva, hogy az LPD‑csoport dokumentumaihoz való hozzáférés hiányában nem tudta biztosítani a védelmét. A Törvényszék e tekintetben megállapította, hogy mivel ezek a dokumentumok nem szerepeltek a Bizottság által a vitatott határozat elfogadásához figyelembe vett dokumentumok között, a felperes nem állíthatja, hogy nem tudta megfelelően kifejteni álláspontját az ezen intézmény által figyelembe vett dokumentumokkal kapcsolatban (az LGE‑ítélet 85. pontja). |
23. |
Továbbá a Törvényszék kiemelte, hogy az általános gondossági kötelezettség értelmében a felperes köteles volt – még a közös vállalkozás felszámolása mellett is – gondoskodni a tevékenysége nyomonkövethetőségét lehetővé tevő tényezők könyveiben és archivált irataiban történő gondos megőrzéséről, többek között annak érdekében, hogy esetleges bírósági vagy közigazgatási eljárások esetében a szükséges bizonyítékok a rendelkezésére álljanak (az LGE‑ítélet 86. és 87. pontja), mégpedig a holland csődjogból és az LPD‑csoport felszámolóbiztosa együttműködésének hiányából eredő nehézségek ellenére is (az LGE‑ítélet 88. és 89. pontja). |
24. |
Végül a Törvényszék ezt meghaladóan kifejtette, hogy még ha a Bizottság nem is vonta formálisan közigazgatási eljárás alá az LPD‑csoportot, e csoport több társaságához információkéréssel fordult, és helyiségeikben helyszíni vizsgálatot folytattak le (az LGE‑ítélet 90. pontja). |
A Philips ítélet
25. |
Az első fokon előterjesztett második jogalapjának második részében a Philips azt állította, hogy a Bizottság nem tette számára lehetővé a védekezéséhez szükséges információkhoz való hozzáférést, azáltal hogy az LPD‑csoportot nem vonta közigazgatási eljárás alá. |
26. |
A Törvényszék ezt a jogalapot a Philips ítélet 90–99. pontjában megvizsgálta, és azt elutasította. |
27. |
A védelemhez való jog tiszteletben tartására és a felelősség anyavállalatnak való betudására vonatkozó ítélkezési gyakorlat felidézését követően a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság nem követett el semmiféle szabálytalanságot azáltal, hogy a magatartásáért nem tudta be a felelősséget az LPD‑csoportnak (a Philips ítélet 91–97. pontja). |
28. |
Ezt meghaladóan a Törvényszék megjegyezte, hogy az általános gondossági kötelezettség értelmében a Philips köteles volt – még a közös vállalkozás felszámolása mellett is – gondoskodni a tevékenysége nyomonkövethetőségét lehetővé tevő tényezők könyveiben és archivált irataiban történő gondos megőrzéséről, többek között annak érdekében, hogy esetleges bírósági vagy közigazgatási eljárások esetében a szükséges bizonyítékok a rendelkezésére álljanak. Mindenesetre a Törvényszék pontosította, hogy az ügy irataiból kitűnik, hogy a Bizottság az LPD‑csoport több társaságához fordult információkéréssel (a Philips ítélet 97. pontja). |
29. |
Továbbá a Törvényszék megjegyezte, hogy a felperes annak érdekében, hogy az együttműködése alapján a bírság csökkentésében részesüljön, információkat szolgáltatott a Bizottságnak az LPD‑csoport kartellben való részvételével kapcsolatban, ami azt jelenti, hogy e tekintetben számos információval rendelkezett, amelyeket felhasználhatott a hatékony védekezésének biztosítására (a Philips ítélet 98. pontja). |
A felek érvelése
Az LGE érvelése
30. |
Az LGE azzal érvel, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor azt állapította meg, hogy a Bizottság nem sértette meg a védelemhez való jogát, amikor úgy határozott, hogy a kifogásközlést nem küldi meg az LPD‑csoportnak. |
31. |
Az LGE elsősorban az első fokon előadott első jogalap hatástalanként való elutasítását vitatja (az LGE‑ítélet 83. pontja). Azt állítja, hogy a megtámadott ítélet 73–82. pontjában kifejtett indokok más, a Törvényszék előtt általa fel nem hozott kérdésre vonatkoznak, mégpedig arra, hogy a Bizottság tévesen vonta‑e a jogsértésért az LGE‑t felelősségre. Véleménye szerint az a következtetés, hogy a Bizottság az LGE‑nek tudhatta be a felelősséget, nem teszi a védelemhez való jog megsértésére alapított jogalapot hatástalanná. |
32. |
Az LGE azt kifogásolja, hogy a Törvényszék korlátlan mérlegelési jogkört ismer el a Bizottság számára annak eldöntésében, hogy a kifogásközlést az anyavállalatnak vagy pedig a leányvállalatnak címzi‑e. |
33. |
Az LGE szerint olyan körülmények között, mint amelyekről a jelen ügyben szó van, e mérlegelési jogkör gyakorlását a védelemhez való jog tiszteletben tartása behatárolja. A Bizottság kontra Tomkins ítéletből ( 6 ) kitűnik, hogy amennyiben a leányvállalat a nyilvántartásai vagy a személyi állomány meghallgatása alapján mentő bizonyítékokat ad elő, ezek a bizonyítékok automatikusan az anyavállalat javára írandók. Következésképpen az anyavállalatnak a védelemhez való jog gyakorlását illető képessége függ a leányvállalat eljárásban való részvételétől. |
34. |
Az LGE azzal érvel, hogy ha a jelen ügyben az LPD‑csoport védekezhetett volna, és sikerült volna mentő bizonyítékokat felmutatnia, azokat következésképpen automatikusan a javára kellene írni. Így az LGE a Solvay kontra Bizottság ítéletre ( 7 ) hivatkozva azt állítja, hogy nem kizárt, hogy amennyiben a Bizottság az LPD‑csoportnak címezte volna a kifogásközlést, a védelme szempontjából hasznos bizonyítékokat tudott volna előadni. |
35. |
Egyébként az a gyakorlat, hogy mind a leányvállalat, mind pedig az anyavállalat címzettként szerepel, az EUMSZ 101. cikk és az EUMSZ 102. cikk alkalmazására vonatkozó bizottsági eljárásokról szóló kézikönyvből ( 8 ) ered. Irreleváns az, hogy a Bizottság az LPD‑csoporthoz kérdőíveket intézett, hiszen mentő bizonyítékok forrásaként a kérdőívek nem egyenértékűek a kifogásközléssel. Annak, aki védekezik, először ismernie kell a kifogásokat ahhoz, hogy a védelemhez való jogát teljes mértékben gyakorolhassa. |
36. |
Másodsorban az LGE az LGE‑ítélet azon indokait kifogásolja, amelyek a jogalapjának – mint megalapozatlannak – elutasításához vezettek. |
37. |
Az LGE szerint az, hogy a Bizottság által elfogadott bizonyítékokkal kapcsolatban észrevételeket tehetett, és az, hogy a Bizottság az LPD‑csoporttól tájékoztatást kapott, nem elegendő a védelemhez való jog tiszteletben tartásának biztosításához. Továbbá az LGE kifogásolja a Törvényszék azon megállapítását, amely szerint köteles volt gondoskodni a közös vállalkozás tevékenységének nyomonkövethetőségét lehetővé tevő tényezők könyveiben és archivált irataiban történő gondos megőrzéséről (az LGE‑ítélet 86. pontja). Ez a feladat azokra az esetekre vonatkozik, amikor az anyavállalat harmadik személyre ruházza át leányvállalatát, és szerződés útján ténylegesen biztosítani tudja a dokumentumokhoz való hozzáférés folytonosságát. Az LGE kifejti, hogy a leányvállalata feletti irányítást ennek csődbemenetele miatt elveszítette, mivel a vagyonfelügyelő nem volt köteles számára biztosítani a dokumentumokhoz való hozzáférés folytonosságát. |
A Philips érvelése
38. |
A Philips azzal érvel, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor azt állapította meg, hogy a Bizottság nem követett el eljárási szabálytalanságot akkor, amikor a kifogásközlést nem címezte az LPD‑csoportnak (a Philips ítélet 75–82. pontja). |
39. |
A Philips nem vitatja, hogy a Bizottság a jogsértésért való felelősséget betudhatja a leányvállalat magatartására meghatározó befolyást gyakorló anyavállalatnak. Megjegyzi, hogy ez nem ad választ arra a kérdésre, hogy a Bizottság köteles‑e mindkét jogalanyt közigazgatási eljárás alá vonni. Azzal érvel, hogy a jelen ügyben a felelőssége a leányvállalat felelősségéből „tisztán származtatott”, és hogy a Total kontra Bizottság ítélet ( 9 ) értelmében az LPD‑csoport közvetlen felelőssége megállapításának hiányában az anyavállalatkénti felelőssége „meghaladja” a szóban forgó leányvállalat felelősségét. |
40. |
A Philips kifejti, hogy a leányvállalata nem képezte ugyanazon vállalkozás részét a közigazgatási eljárás során, mivel 2006. január 30‑tól kezdve felszámolóbiztos irányítása alá került. A Philips kijelenti, hogy amiatt, hogy a leányvállalatát nem vonták közigazgatási eljárás alá, és különösen amiatt, hogy nem kapta meg a kifogásközlést, nem volt alkalma arra – és arra nem is volt köteles –, hogy a Bizottság állításaival szemben védekezzen. Ezenkívül csakis az LPD‑csoport felszámolóbiztosa rendelkezett a csoport tevékenységére vonatkozó dokumentumokkal, és hallgathatta meg az érintett munkavállalókat. A leányvállalatának csődbemenetelére tekintettel a Philips kifejti, hogy lehetetlennek bizonyult a dokumentumokhoz való hozzáférés biztosítása a védelméhez szükséges bizonyítékok beszerzése érdekében. |
41. |
A Philips szerint a Bizottságnak figyelembe kellett volna vennie azt, hogy elveszítette a leányvállalata feletti irányítást, és már nem fért hozzá az LPD‑csoport dokumentumaihoz. A Philips kifejti, hogy amennyiben a Bizottság az LPD‑csoportot közigazgatási eljárás alá vonta volna, akkor védekezhetett volna, ezáltal pedig ő is jobban biztosíthatta volna a védelmét. A Bizottság azon határozata, hogy az LPD‑csoportot kizárja a közigazgatási eljárásból, tehát megfosztotta a Philipset a védelemhez való joga teljes érvényesítésének lehetőségétől. |
A Bizottság érvelése
42. |
A Bizottság azt állítja, hogy a szóban forgó jogalapok – mivel ténybeli értékelésekre vonatkoznak – elfogadhatatlanok, de mindenképpen megalapozatlanok. |
43. |
A Bizottság azzal érvel, hogy a következetes ítélkezési gyakorlat ( 10 ) szerint jogosult arra, hogy az egy vállalkozást alkotó jogalanyok – anyavállalat és leányvállalat – egyik és/vagy másik tagjával szemben szabjon ki szankciót. A Bizottság szerint a fellebbezők tévesen érvelnek azzal, hogy a leányvállalat felelősségének mindennemű csökkentése automatikusan az anyavállalat javára írandó. Semmi nem indokolja az anyavállalat felelősségének csökkentését a leányvállalat jogait érintő eljárási szabálytalanságok, például a kifogásközlés leányvállalattal való érvényes közlésének hiánya esetén. |
44. |
Ezenkívül a Bizottság azt állítja, hogy a Solvay kontra Bizottság ítéletben ( 11 ) kidolgozott megoldás nem ültethető át a jelen ügyre. Azzal érvel, hogy ez az ítélet a Bizottság dokumentumaihoz való hozzáférésre vonatkozott, és nem lehet rá hivatkozni annak alátámasztására, hogy a Bizottságnak biztosítania kell az olyan információkhoz való hozzáférést, amelyek nincsenek is a birtokában. A jelen ügyben a Bizottság az LPD‑csoportra vonatkozó releváns információkra úgy tett szert, hogy kérdőívet intézett hozzá, és helyszíni vizsgálatot tartott. Az LGE ezekhez a bizonyítékokhoz hozzáfért a védekezése keretében. A Bizottság nem köteles azt biztosítani, hogy a társaságokat – az alperesen kívül – mentő bizonyítékok előterjesztésére ösztönözzék. Az LGE‑nek a Bizottság eljárási kézikönyvére vonatkozó érvére válaszolva a Bizottság kifejti, hogy ez a kézikönyv nem kötelező erejű, és az adott ügy körülményeihez igazítható, úgyhogy a lefolytatott eljárás kézikönyvtől való eltérése nem elegendő a téves jogalkalmazás bizonyításához. |
45. |
A Bizottság szerint a Törvényszék nem értelmezte az anyavállalatnak a leányvállalat dokumentumaihoz való hozzáférés fenntartására vonatkozó gondossági kötelezettségét feltétlen kötelezettségként. Éppen ellenkezőleg, a Törvényszék megvizsgálta az ügy tényállását, és megjegyezte, hogy az LGE és a Philips szoros kapcsolatot ápolt az LPD‑csoporttal a jogsértés teljes időszakában, és így az archívumaikban – vagy bármely más módon – releváns információkat őrizhetnek. |
Értékelés
A fellebbezési jogalapok terjedelméről
46. |
Az anyavállalatnak a leányvállalat kartellben való részvétele miatti felelősségének megállapítására vonatkozó feltételek következetes ítélkezési gyakorlat tárgyát képezik. |
47. |
Emlékeztetek arra, hogy az uniós versenyjog a vállalkozások, vagyis a gazdasági egységek tevékenységére vonatkozik, amelyeket jogi szempontból több természetes vagy jogi személy alkothat. Ha egy ilyen gazdasági egység megsérti a versenyszabályokat, a személyes felelősség elve szerint neki kell felelnie ezért a jogsértésért. A jogsértést egyértelműen a jogi személynek, a kifogásközlés és a Bizottság határozata címzettjének kell betudni. ( 12 ) |
48. |
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az anyavállalatnak lehet betudni a leányvállalat magatartását különösen abban az esetben, ha e leányvállalat nem önállóan határozza meg saját piaci magatartását. Ebben az esetben ugyanis az anyavállalat és leányvállalata az EUMSZ 101. cikk értelmében egyetlen vállalkozást alkot, úgyhogy a Bizottság valamely határozatot az anyavállalatnak címezheti anélkül, hogy köteles lenne ez utóbbinak a jogsértésben való személyes részvételét bizonyítani. ( 13 ) |
49. |
A közelmúltig ez a kérdés azonban ellentmondásos volt a mechanizmus azon elgondolását érintően, amely lehetővé teszi a jogsértésben részt nem vevő anyavállalat felelősségének megállapítását. ( 14 ) Egyrészt ugyanis a Bíróság megállapította, hogy a szóban forgó esetben „úgy tekintendő, mintha az anyavállalat maga követte volna el” az uniós versenyjogi szabályok megsértését. ( 15 ) Másrészt a Bíróság kimondta, hogy az anyavállalat felelőssége kizárólag a leányvállalat felelősségéből „származtatott felelősség” ( 16 ). |
50. |
Egy közelmúltban hozott ítéletben a Bíróság tisztázta, hogy az anyavállalat, amelynek a leányvállalat magatartását betudták, személyesen felel az uniós versenyszabályok megsértéséért, amely – a leányvállalt felett gyakorolt meghatározó, és ennek révén a leányvállalat piaci magatartását meghatározni képes befolyás miatt – úgy tekintendő, mintha azt maga követte volna el. ( 17 ) Így amennyiben az anyavállalat felelőssége a leányvállalatának jogsértő magatartásából ered, a versenyellenes cselekményeket továbbra is úgy kell tekinteni, hogy azokat maga az anyavállalat követte el, mivel e társaság a leányvállalatával gazdasági egységet képezett. ( 18 ) |
51. |
Megjegyzem, hogy a jelen fellebbezések valóban hasonló kérdéskörre vonatkoznak, de egy sokkal szűkebb, az anyavállalat védelemhez való joga hatékony gyakorlásának szemszögéből, arra az esetre nézve, ha a korábbi leányvállalat a közigazgatási eljárás során már nem áll ezen anyavállalat irányítása alatt. |
52. |
A jelen fellebbezésekben ugyanis a fellebbező anyavállalatok nem vitatják a felelősségnek a közös leányvállalat, az LPD‑csoport jogsértő cselekedeteiért való betudását. A fellebbezők által előadott jogalapok mindkét fellebbezésben a védelemhez való jog tiszteletben tartásának abból eredő megsértésén alapulnak, hogy a Bizottság a kifogásközlést nem címezte az LPD‑csoportnak, és hogy ennélfogva a fellebbezők a javukra nem hivatkozhattak azokra az esetleges mentő bizonyítékokra, amelyeket ez a leányvállalat a saját védelmére felhozhatott volna. ( 19 ) |
A védelemhez való jog állítólagos megsértéséről
53. |
A Bíróságnak a jelen ügyben a Törvényszék által alkalmazott állandó ítélkezési gyakorlata szerint ( 20 ) a versenyfelügyeleti közigazgatási eljárások során a védelemhez való jog tiszteletben tartása az uniós jog általános elvének minősül. ( 21 ) |
54. |
A védelemhez való jog tiszteletben tartása megköveteli, hogy a közigazgatási eljárás során az érintett személyeknek lehetőségük legyen megfelelően kifejteni álláspontjukat a tényállás és a hivatkozott körülmények valószerűségéről és jelentőségéről, valamint azokról a dokumentumokról, amelyeket a Bizottság a jogsértés fennállására vonatkozó állításának alátámasztására felhasznált. ( 22 ) |
55. |
A jelen fellebbezések felvetik a kérdést, hogy ezeket a követelményeket tiszteletben tartották‑e az anyavállalat tekintetében abban az esetben, ha a Bizottság úgy határoz, hogy a kifogásközlést nem címzi a kartellben részt vevő leányvállalatnak, jóllehet ez a leányvállalat csődbe ment, úgyhogy az anyavállalat a leányvállalat rendelkezésére álló dokumentumokhoz már nem tud hozzáférni, és a munkavállalóit nem tudja meghallgatni. |
56. |
Megjegyzem, hogy az 1/2003 rendelet 27. cikkének (1) bekezdése ( 23 ) szerinti kifogásközlés a védelemhez való jog tiszteletben tartásának elvét alkalmazó, alapvető eljárási garanciának minősül, amennyiben lehetővé teszi a címzettje számára, hogy az ellene indult közigazgatási eljárás során az érveit megfelelően kifejthesse. ( 24 ) A kifogásközlésnek egyértelműen meg kell jelölnie azt a természetes vagy jogi személyt, akivel szemben később bírság szabható ki, és azt ez utóbbinak kell címezni, megjelölve, hogy vele szemben milyen minőségében kifogásolják az állítólagos tényeket. ( 25 ) |
57. |
Ily módon a kifogásközlés a védelemhez való jog egyéni – a versenyfelügyeleti közigazgatási eljárással érintett minden egyes jogi személy által történő – gyakorlásának lehetővé tételére irányul. |
58. |
Ennélfogva ezen eljárási garanciának valamely – kifogásközlést kézhez vevő – anyavállalat tekintetében történő tiszteletben tartását nem teszi kétségessé önmagában az, hogy a kifogásközlést nem címezték más jogi személynek, mégpedig a jogsértésben közvetlenül részt vevő leányvállalatának. |
59. |
Véleményem szerint ez a megállapítás annak ellenére érvényes, hogy a leányvállalat által a kifogásközlésre adott válaszban előadott esetleges mentő bizonyítékok az anyavállalat javára szolgálhatnának. |
60. |
Figyelembe véve akár egy olyan helyzet sajátosságát, amelyben ugyanaz a jogsértés az egyazon gazdasági egységet alkotó több jogi személynek is betudható, nem hiszem, hogy valamely jogi személy eljárás alá vonása a védelemhez való jogukat önállóan gyakorló, más jogi személyek védekezési eszközeként lenne értékelhető. |
61. |
Amint az az 1/2003 rendelet 27. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik, a kifogásközlés megküldése olyan kötelező eljárási követelménynek minősül, amely arra irányul, hogy biztosítsa a jogsértést megállapító határozat címzettje számára a védelemhez való jog gyakorlását. ( 26 ) Márpedig, amennyiben a Bizottság jogszerűen úgy határoz, hogy nem kezdeményezi a leányvállalat felelősségre vonását – amit a jelen fellebbezésekben nem vitatnak ( 27 ) –, nem köteles megküldeni a kifogásközlést ennek a leányvállalatnak. |
62. |
Ebből következik, hogy – amint azt a Törvényszék a jelen ügyben helyesen megállapította (az LGE‑ítélet 83. pontja és a Philips ítélet 97. pontjának első mondata) – a jogsértés leányvállalatnak történő formális betudásának hiánya, valamint a kifogásközlés e leányvállalatnak történő megküldésének hiánya nem minősül olyan szabálytalanságnak, amely veszélyeztetheti e csoport anyavállalatainak védelemhez való jogát. |
63. |
A fellebbezők mindazonáltal azt állítják, hogy ez nem vonatkozik arra az esetre, ha a kartellben közvetlenül részt vevő leányvállalat dokumentumai az anyavállalatai számára már nem hozzáférhetők. E tekintetben kifejtik, hogy a védelemhez való jog megsértése ilyen esetben abból ered, hogy nem szolgálhatnak a javukra azok az esetleges mentő bizonyítékok, amelyeket a leányvállalat előadhatott volna. |
64. |
Ezt az érvelést nem találom meggyőzőnek. |
65. |
Véleményem szerint a fellebbezők – különösen a Solvay kontra Bizottság ítélet ( 28 ) alapján – tévesen hivatkoznak a Bíróságnak a mentő bizonyítékok közlésére vonatkozó ítélkezési gyakorlatára. |
66. |
Ez az ítélkezési gyakorlat ( 29 ) a Bizottság irataiban található mentő bizonyítékokhoz való hozzáférésre vonatkozik. Márpedig a fellebbezők által a jelen fellebbezések keretében előadott érvek nem a bizottsági iratokhoz, sem pedig a Bizottság által a közigazgatási eljárás során összegyűjtött más bizonyítékokhoz való hozzáférésre vonatkoznak, ( 30 ) hanem az olyan bizonyítékokhoz való hozzáférésre, amelyek esetlegesen a Bizottság rendelkezésére állhatnának, ha azokat az LPD‑csoport benyújtotta volna. |
67. |
Megjegyzem, hogy a versenyfelügyeleti eljárások meghatározzák a Bizottság bizonyításfelvételi eszközeit, valamint az iratbetekintés szabályait, lehetővé téve az érintett felek számára a Bizottság rendelkezésére álló bizonyítékok megismerését. ( 31 ) |
68. |
A jelen ügyben, amint az az LGE‑ítélet 92. pontjából és a Philips ítélet 97. pontjából kitűnik, a Bizottság az LPD‑csoport több társaságához fordult információkéréssel, és a helyiségeikben helyszíni vizsgálatot folytatott le. E körülmények között, amennyiben a fellebbezők úgy értékelték, hogy a Bizottság által az LPD‑csoport tekintetében elfogadott pervezető intézkedések nem bizonyulnak elegendőnek, a Bizottságnál az ezen csoport birtokában lévő releváns bizonyítékok összegyűjtése érdekében más megfelelő intézkedések meghozatalát kellett volna kezdeményezniük. |
69. |
A fent kifejtettek összességére tekintettel a Törvényszék helyesen utasította el az LGE‑ítélet 68–83. pontjában és a Philips ítélet 91–97. pontjában a fellebbezők által előadott azon érveket, amelyek szerint a Bizottság megsértette a védelemhez való jogukat azáltal, hogy a kifogásközlést nem címezte az LPD‑nek. |
70. |
Egyébiránt, még ha kétség merülne is fel azzal kapcsolatban, hogy az LGE‑ítélet 68–83. pontjában és a Philips ítélet 91–97. pontjában található indokolás teljes mértékben választ ad‑e a fellebbezők első fokon előadott érvelésére, valamint azzal kapcsolatban, hogy az LGE‑ítélet 83. pontja az első fokon előadott jogalapot helyesen utasítja‑e el nem mint megalapozatlant, hanem mint hatástalant, az adott esetben a megtámadott ítéletek indokolására vonatkozóan felhozott ilyen kifogás akkor sem eredményezheti ezen ítéletek hatályon kívül helyezését, mivel az érintett jogalapok elutasítása mindenképpen megalapozottnak tűnik a fent kifejtett indokok alapján. ( 32 ) |
71. |
Végül, a fellebbezőknek a megtámadott ítéletek azon indokolására vonatkozó érveit illetően, amely szerint minden vállalkozás köteles gondoskodni a tevékenységének nyomonkövethetőségét lehetővé tevő tényezők gondos megőrzéséről (az LGE‑ítélet 86–89. pontja és a Philips ítélet 97. pontja), megjegyzem, hogy amint az a Törvényszék által a hivatkozott pontokban használt „mindenesetre” és „ráadásul” kifejezésekből kitűnik, ezek a kifogások a megtámadott ítéletek tárgyához szorosan nem tartozó indokok ellen irányulnak, ennélfogva pedig hatástalanok. |
Végkövetkeztetés
A fentiekre tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság az LG Electronics Inc. által a Törvényszék 2015. szeptember 9‑i LG Electonics kontra Bizottság ítélete (T‑91/13, nem tették közzé, EU:T:2015:609) ellen benyújtott fellebbezés első jogalapját és a Koninklijke Philips Electronics NV által a Törvényszék 2015. szeptember 9‑iPhilips kontra Bizottság ítélete (T‑92/13, nem tették közzé, EU:T:2015:605) ellen benyújtott fellebbezés második jogalapját mint megalapozatlant utasítsa el.
( 1 ) Eredeti nyelv: francia.
( 2 ) T‑91/13, nem tették közzé, EU:T:2015:609, a továbbiakban: LGE‑ítélet.
( 3 ) T‑92/13, nem tették közzé, EU:T:2015:605, a továbbiakban: Philips ítélet.
( 4 ) A Bíróság 2017. február 7‑i határozata alapján.
( 5 ) A Szerződés [101]. és [102]. cikkében meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.).
( 6 ) 2013. január 22‑i ítélet (C‑286/11 P, EU:C:2013:29, 39. pont).
( 7 ) 2011. október 25‑i ítélet (C‑109/10 P, EU:C:2011:686, 62. pont).
( 8 ) Manual of procedure for the application of Articels 101 TFEU and 102 TFEU, 2012. Lásd: http://ec.europa.eu/competition/antitrust/information_en.html (a továbbiakban: a Bizottság eljárási kézikönyve).
( 9 ) 2015. szeptember 17‑i ítélet (C‑597/13 P, EU:C:2015:613, 35. és 38. pont).
( 10 ) 2011. március 3‑iSiemens és VA Tech Transmission & Distribution kontra Bizottság ítélet (T‑122/07–T‑124/07, EU:T:2011:70, 151. pont); 2012. június 27‑iBolloré kontra Bizottság ítélet (T‑372/10, EU:T:2012:325, 50. pont).
( 11 ) 2011. október 25‑iSolvay kontra Bizottság ítélet (C‑109/10 P, EU:C:2011:686, 62. pont).
( 12 ) Lásd: 2009. szeptember 10‑iAkzo Nobel és társai kontra Bizottság ítélet (C‑97/08 P, EU:C:2009:536, 54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
( 13 ) Lásd: 2009. szeptember 10‑iAkzo Nobel és társai kontra Bizottság ítélet (C‑97/08 P, EU:C:2009:536, 58. és 59. pont); 2016. június 16‑iEvonik Degussa és AlzChem kontra Bizottság ítélet (C‑155/14 P, EU:C:2016:446, 27. pont).
( 14 ) Lásd: Wahl főtanácsnok Akzo Nobel és társai kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑516/15 P, EU:C:2016:1004, 52–69. pont).
( 15 ) 2013. november 26‑iKendrion kontra Bizottság ítélet (C‑50/12 P, EU:C:2013:771, 55. pont); 2014. április 10‑iBizottság és társai kontra Siemens Österreich és társai ítélet (C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256, 47. pont).
( 16 ) 2013. január 22‑iBizottság kontra Tomkins ítélet (C‑286/11 P, EU:C:2013:29, 37., 39., 43. és 49. pont); 2015. szeptember 17‑iTotal kontra Bizottság ítélet (C‑597/13 P, EU:C:2015:613, 38. pont).
( 17 ) Lásd: Akzo Nobel és társai kontra Bizottság ítélet (C‑516/15 P, EU:C:2017:314, 56. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
( 18 ) Lásd ebben az értelemben: 2017. április 27‑iAkzo Nobel és társai kontra Bizottság ítélet (C‑516/15 P, EU:C:2017:314, 72. és 73. pont).
( 19 ) Az LGE a válaszában többek között megjegyzi, hogy nem azt kifogásolja, hogy a Bizottság szabálytalanságot követett el azáltal, hogy a felelősséget nem a leányvállalatának tudta be, hanem azt, hogy megsértette az LGE védelemhez való jogát azáltal, hogy a kifogásközlést nem címezte az említett leányvállalatnak.
( 20 ) Lásd az LGE‑ítélet 68–70. pontját és a Philips ítélet 91–93. pontját.
( 21 ) 1979. február 13‑iHoffmann‑La Roche kontra Bizottság ítélet (85/76, EU:C:1979:36, 9. pont). Lásd még: 2009. szeptember 3‑iPrym és Prym Consumer kontra Bizottság ítélet (C‑534/07 P, EU:C:2009:505, 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
( 22 ) Lásd: 2009. július 9‑iArcher Daniels Midland kontra Bizottság ítélet (C‑511/06 P, EU:C:2009:433, 88. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
( 23 ) Ez a rendelkezés előírja, hogy a jogsértést megállapító határozat meghozatala előtt a Bizottság az eljárás alá vont személyeknek lehetőséget nyújt arra, hogy meghallgassák őket a Bizottság által kifogásolt kérdésekkel kapcsolatban.
( 24 ) 2009. szeptember 3‑iPapierfabrik August Koehler és társai kontra Bizottság ítélet (C‑322/07 P, C‑327/07 P és C‑338/07 P, EU:C:2009:500, 38. és 39. pont); 2009. szeptember 10‑iAkzo Nobel és társai kontra Bizottság ítélet (C‑97/08 P, EU:C:2009:536, 57. pont).
( 25 ) 2009. szeptember 10‑iAkzo Nobel és társai kontra Bizottság ítélet (C‑97/08 P, EU:C:2009:536, 57. pont). Ez a követelmény jut kifejezésre az EUMSZ 101. cikk és az EUMSZ 102. cikk alkalmazására vonatkozó bizottsági eljárásokról szóló, a fellebbezők által hivatkozott kézikönyvben [5. pont, (1) bekezdés, 116. o.] is: „While the subject of the competition rules is an”undertaking”, each legal entity that may be liable for the infringement within the undertakings must individually receive, as an addressee, [a Statement of Objections] […] It is therefore important to make sure that the [Statement of Objections] is addressed to all possible legal entities (parent companies and subsidiaries) that may be held jointly and severally liable for the infringement […] The final decision cannot be addressed to legal entities which, although they may be considered to be responsible for the infringements, were not an addressee of the [Statement of Objections]”.
( 26 ) Lásd ebben az értelemben: 1983. június 7‑iMusique Diffusion française és társai kontra Bizottság ítélet (100/80–103/80, EU:C:1983:158, 10. pont); 2009. szeptember 3‑iPapierfabrik August Koehler és társai kontra Bizottság ítélet (C‑322/07 P, C‑327/07 P és C‑338/07 P, EU:C:2009:500, 36. pont).
( 27 ) Lásd a jelen indítvány 52. pontját.
( 28 ) 2011. október 25‑i ítélet (C‑109/10 P, EU:C:2011:686, 62. és 64. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ezen ítélkezési gyakorlat értelmében valamely mentő dokumentum közlésének hiányában a védelemhez való jog megsértésének megállapításához elegendő az, ha az érintett személy bizonyítja, hogy az említett mentő dokumentumokat fel tudta volna használni a védekezéséhez.
( 29 ) A 2011. október 25‑iSolvay kontra Bizottság ítélet (C‑109/10 P, EU:C:2011:686), a bizottsági iratokból hiányzó dokumentumokra vonatkozik, amelyekhez a Sovaynak nem biztosítottak hozzáférést, és amelyek – amint azt a Bizottság maga is elismerte – a védelem szempontjából releváns információkat tartalmazhatnak.
( 30 ) Az ugyanazon eljárásban érintett más feleknek megküldött kifogásközlésre adott válaszban található esetleges mentő bizonyítékokat illetően lásd: 2011. június 16‑iSolvay kontra Bizottság ítélet (T‑186/06, EU:T:2011:276, 225. pont); 2011. június 16‑iBavaria kontra Bizottság ítélet (T‑235/07, EU:T:2011:283, 119. és 249–251. pont).
( 31 ) A 1/2003/EK rendelet 18–21. cikke, illetve 27. cikkének (2) bekezdése.
( 32 ) Lásd a jelen indítvány 58–69. pontját, valamint lásd: 1998. április 2‑iBizottság kontra Sytraval és Brink’s France ítélet (C‑367/95 P, EU:C:1998:154, 47. pont); 2003. szeptember 30‑iBiret International kontra Tanács ítélet (C‑93/02 P, EU:C:2003:517, 60. pont).