EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 32011D0540
2011/540/EU: Commission Decision of 18 August 2011 on amending Decision 2007/589/EC as regards the inclusion of monitoring and reporting guidelines for greenhouse gas emissions from new activities and gases (notified under document C(2011) 5861) Text with EEA relevance
2011/540/EU: A Bizottság határozata ( 2011. augusztus 18. ) a 2007/589/EK határozatnak az új tevékenységekből és gázokból származó üvegházhatást okozó gázkibocsátások nyomon követésére és jelentésére való kiterjesztése érdekében történő módosításáról (az értesítés a C(2011) 5861. számú dokumentummal történt) EGT-vonatkozású szöveg
2011/540/EU: A Bizottság határozata ( 2011. augusztus 18. ) a 2007/589/EK határozatnak az új tevékenységekből és gázokból származó üvegházhatást okozó gázkibocsátások nyomon követésére és jelentésére való kiterjesztése érdekében történő módosításáról (az értesítés a C(2011) 5861. számú dokumentummal történt) EGT-vonatkozású szöveg
HL L 244., 2011.9.21, p. 1–34
(BG, ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, IT, LV, LT, HU, MT, NL, PL, PT, RO, SK, SL, FI, SV)
No longer in force, Date of end of validity: 31/12/2012; közvetve hatályon kívül helyezte: 32012R0601
21.9.2011 |
HU |
Az Európai Unió Hivatalos Lapja |
L 244/1 |
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2011. augusztus 18.)
a 2007/589/EK határozatnak az új tevékenységekből és gázokból származó üvegházhatást okozó gázkibocsátások nyomon követésére és jelentésére való kiterjesztése érdekében történő módosításáról
(az értesítés a C(2011) 5861. számú dokumentummal történt)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2011/540/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel a 2004/101/EK irányelvvel, (1) a 2008/101/EK irányelvvel (2) és a 219/2009/EK rendelettel (3) módosított, az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2003. október 13-i 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvre (4) és különösen annak 14. cikke (1) bekezdésére és 24. cikke (3) bekezdésére,
mivel:
(1) |
A 2003/87/EK irányelv létrehozza az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerét (a továbbiakban: kibocsátáskereskedelmi rendszer). |
(2) |
A 2004/101/EK irányelvvel, a 2008/101/EK irányelvvel és a 219/2009/EK rendelettel módosított 2003/87/EK irányelv 14. cikkének (1) bekezdése alapján a Bizottság elfogadta az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának nyomon követésére és jelentésére vonatkozó iránymutatások létrehozásáról szóló 2007/589/EK határozatot. (5) |
(3) |
A 2004/101/EK irányelvvel, a 2008/101/EK irányelvvel és a 219/2009/EK rendelettel módosított 2003/87/EK irányelv 24. cikkének (3) bekezdése értelmében a Bizottság saját kezdeményezésre iránymutatást fogadhat el az olyan tevékenységekből, létesítményekből és üvegházhatást okozó gázokból származó kibocsátások nyomon követésére és jelentésére vonatkozóan, amelyek nem szerepelnek az I. melléklet jegyzékében, amennyiben e kibocsátások nyomon követése és jelentése elegendő pontossággal elvégezhető. |
(4) |
A 2003/87/EK irányelvnek az üvegházhatású gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének továbbfejlesztése és kiterjesztése tekintetében történő módosításáról szóló, 2009. április 23-i 2009/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (6) 3. cikke értelmében 2012. december 31-ig alkalmazható a 2004/101/EK irányelvvel, a 2008/101/EK irányelvvel és a 219/2009/EK rendelettel módosított 2003/87/EK irányelv 14. és 24. cikke. |
(5) |
A 2009/29/EK irányelv 2013-tól új gázokra és tevékenységekre terjesztette ki a kibocsátáskereskedelmi rendszert. Figyelemmel arra, hogy 2013-tól új tevékenységek és gázok kerülnek a kibocsátáskereskedelmi rendszer hatálya alá, egyes tevékenységeknek és gázoknak a kibocsátáskereskedelmi rendszerbe való egyoldalú felvételére pedig már 2013 előtt sor kerülhet, a Bizottságnak iránymutatást kell elfogadnia az új tevékenységekből és gázokból származó üvegházhatást okozó gázkibocsátások nyomon követésére és jelentésére vonatkozóan. |
(6) |
A 2007/589/EK határozatot ezért mindezeknek megfelelően módosítani kell. |
(7) |
Az e határozatban előírt intézkedések összhangban vannak a 2003/87/EK irányelv 23. cikkében említett bizottság véleményével, |
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A 2007/589/EK határozat a következőképpen módosul:
1. |
Az 1. cikk helyébe a következő szöveg lép: „1. cikk E határozat I–XIV. és XVI–XXIV. melléklete állapítja meg a 2003/87/EK irányelv I. mellékletében felsorolt, valamint az említett irányelv 24. cikkének (1) bekezdése értelmében a rendszer hatálya alá vont tevékenységekből származó üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának nyomon követésére és jelentésére vonatkozó iránymutatásokat. A XV. melléklet a légiközlekedési tevékenységekre vonatkozó tonnakilométer-adatoknak a 2003/87/EK irányelv 3e. és 3f. cikke szerinti kérelmek céljára történő nyomon követésére és jelentésére vonatkozó iránymutatásokat állapítja meg. Ennek alapját az említett irányelv IV. mellékletében meghatározott elvek képezik.” |
2. |
A mellékletek jegyzéke és a következőkben felsorolt mellékletek a következőképpen módosulnak:
|
3. |
A határozat kiegészül:
|
2. cikk
Ennek a határozatnak a tagállamok a címzettjei.
Kelt Brüsszelben, 2011. augusztus 18-án.
a Bizottság részéről
Connie HEDEGAARD
a Bizottság tagja
(1) HL L 338., 2004.11.13., 18. o.
(2) HL L 8., 2009.1.13., 3. o.
(3) HL L 87., 2009.3.31., 109. o.
(4) HL L 275., 2003.10.25., 32. o.
(5) HL L 229., 2007.8.31., 1. o.
(6) HL L 140., 2009.6.5., 63. o.
I. MELLÉKLET
A mellékletek jegyzéke a következőképpen módosul:
1. |
A II. melléklethez és a IV–XII. melléklethez tartozó sorok helyébe a következő szöveg lép:
|
2. |
A jegyzék a következő új XIX., XX., XXI., XXII., XXIII. és XXIV. melléklet címével egészül ki:
|
II. MELLÉKLET
Az I. melléklet a következőképpen módosul:
1. |
A „Bevezetés” című 1. szakaszban a „II–XI. melléklet és a XIII–XVIII. melléklet” szövegrész helyébe a „II–XI. melléklet és a XIII–XXIV. melléklet” szöveg lép. |
2. |
A „Fogalommeghatározások” című 2. szakasz bevezető szövegrésze a következőképpen módosul: a „II–XVIII. melléklet” szövegrész helyébe a „II–XXIV. melléklet” szöveg lép. |
3. |
„A nyomonkövetési terv” című 4.3. szakasz a következőképpen módosul:
|
4. |
Az 5. szakasz a következőképpen módosul:
|
5. |
A 6.3. szakasz c) jelű részének harmadik bekezdésében a „XVI., XVII. és XVIII.” szövegrész helyébe a „XVI–XXIV.” szöveg lép. |
6. |
A 7.1. szakasz ötödik bekezdésében a „XIV–XVIII.” szövegrész helyébe a „XIV–XXIV.” szöveg lép. |
7. |
A 8. szakasz a következőképpen módosul:
|
8. |
A 9. szakasz a következő bekezdéssel egészül ki: „Az elsődleges alumínium előállításával összefüggésben meg kell őrizni továbbá:
|
9. |
A 14.1. szakasz a következőképpen módosul: a 2. lábjegyzet helyébe a következő szöveg lép: „Csak akkor töltendő ki, ha a létesítménynek az EPRTR felé jelentenie kell.” |
10. |
A melléklet a következő új 14.8. szakasszal egészül ki: „14.8. PFC-KIBOCSÁTÁSOK JELENTÉSE ELSŐDLEGES ALUMÍNIUM ELŐÁLLÍTÁSA ESETÉBEN
|
III. MELLÉKLET
A II. melléklet a következőképpen módosul:
1. |
A II. melléklet címe helyébe a következő szöveg lép: |
2. |
Az 1. szakasz első bekezdése helyébe a következő szöveg lép: „Az e mellékletben található tevékenységspecifikus iránymutatásokat a 2003/87/EK irányelv I. mellékletének jegyzékében szereplő, létesítményben végzett, az említett irányelv 3. cikkének t) pontja szerinti fogalommeghatározásnak megfelelő égetési tevékenységekből származó kibocsátások nyomon követésére kell alkalmazni, valamint a 2003/87/EK irányelv I. mellékletének jegyzékében szereplő más olyan tevékenységekből származó kibocsátások nyomon követésére, amelyek esetében ezen iránymutatások III–XI. és XVI–XXIV. melléklete e mellékletre hivatkozik. Ezt a mellékletet kell alkalmazni továbbá az azon égetési folyamatokból származó kibocsátások nyomon követésére is, amelyek a 2003/87/EK irányelv I. mellékletének jegyzékében szereplő bármely olyan tevékenység keretében valósulnak meg, amelyre vonatkozóan ezen iránymutatások nem tartalmaznak tevékenységspecifikus mellékletet.” |
3. |
A 2. szakasz a következőképpen módosul:
|
IV. MELLÉKLET
A IV. melléklet a következőképpen módosul:
1. |
A IV. melléklet címe helyébe a következő szöveg lép: |
2. |
Az 1. szakasz első bekezdése helyébe a következő szöveg lép: „A kokszolókemencék előfordulhatnak acélművekben, és közvetlen műszaki kapcsolatban állhatnak a szinterelő tevékenységekkel vagy a nyersvas és az acél előállítására irányuló tevékenységgel (a folyamatos öntést is ideértve), oly módon, hogy a normál üzemmenet részeként intenzív kölcsönös energia- és anyagátadás valósul meg (például kohógáz, kokszkemencegáz, koksz átadása formájában). Ha a létesítménynek a 2003/87/EK irányelv 4., 5. és 6. cikke szerinti engedélye az egész acélműre vonatkozik, és nem csak a kokszolókemencére, akkor a CO2-kibocsátás nyomon követése az integrált acélmű egészére vonatkoztatva, az e melléklet 2.1.1. szakaszában leírt, anyagmérlegen alapuló módszer alkalmazásával is történhet.” |
3. |
A 2.1.1. szakasz „Széntartalom” című b) pontjában az 1. meghatározási szinthez tartozó szövegrész bevezető szövegrésze helyébe a következő szöveg lép: „A kilépő és a belépő anyagáramok széntartalmát a tüzelőanyagokra és más anyagokra az I. melléklet 11. szakaszában vagy a IV–X. mellékletben megadott standard kibocsátási tényezőkből kell meghatározni. A széntartalom meghatározása a következőképpen történik:”. |
V. MELLÉKLET
Az V. melléklet a következőképpen módosul:
1. |
Az V. melléklet címe helyébe a következő szöveg lép: |
2. |
Az 1. szakasz első bekezdése helyébe a következő szöveg lép: „A fémércpörkölési és a szinterelési tevékenység szerves részét képezheti az acélművek tevékenységének, és közvetlen műszaki kapcsolatban állhat kokszolókemencékkel, valamint a nyersvas és az acél előállítására irányuló tevékenységgel (a folyamatos öntést is ideértve). Így a normál üzemmenet részeként intenzív kölcsönös energia- és anyagátadás valósul meg (például kohógáz, kokszkemencegáz, koksz, mészkő átadása formájában). Ha a létesítménynek a 2003/87/EK irányelv 4., 5. és 6. cikke szerinti engedélye az egész acélműre vonatkozik, és nem csak a pörkölési vagy a szinterelési tevékenységre, akkor a CO2-kibocsátás nyomon követése az integrált acélmű egészére vonatkoztatva is történhet. Ebben az esetben alkalmazható az anyagmérlegen alapuló módszer (e melléklet 2.1.1. szakasza).” |
3. |
A 2.1.1. szakasz „Széntartalom” című b) pontjában az 1. meghatározási szinthez tartozó szövegrész bevezető szövegrésze helyébe a következő szöveg lép: „A kilépő és a belépő anyagáramok széntartalmát a tüzelőanyagokra és más anyagokra az I. melléklet 11. szakaszában vagy a IV–X. mellékletben megadott standard kibocsátási tényezőkből kell meghatározni. A széntartalom meghatározása a következőképpen történik:”. |
VI. MELLÉKLET
A VI. melléklet a következőképpen módosul:
1. |
A VI. melléklet címe helyébe a következő szöveg lép: |
2. |
Az 1. szakasz a következőképpen módosul:
|
3. |
A 2.1.1. szakasz „Széntartalom” című b) pontjában az 1. meghatározási szinthez tartozó szövegrész bevezető szövegrésze helyébe a következő szöveg lép: „A kilépő és a belépő anyagáramok széntartalmát a tüzelőanyagokra és más anyagokra az I. melléklet 11. szakaszában vagy a IV–X. mellékletben megadott standard kibocsátási tényezőkből kell meghatározni. A széntartalom meghatározása a következőképpen történik:”. |
VII. MELLÉKLET
A VII. melléklet a következőképpen módosul:
1. |
A VII. melléklet címe helyébe a következő szöveg lép: |
2. |
A 2. szakasz első mondata helyébe a következő szöveg lép: „A cement előállítására irányuló tevékenységekben a következő kibocsátó forrásokból és forrásanyagokból származik CO2-kibocsátás:”. |
VIII. MELLÉKLET
A VIII. melléklet a következőképpen módosul:
1. |
A VIII. melléklet címe helyébe a következő szöveg lép: |
2. |
A 2. szakasz a következőképpen módosul:
|
IX. MELLÉKLET
A IX. melléklet a következőképpen módosul:
1. |
A IX. melléklet címe helyébe a következő szöveg lép: |
2. |
A 2. szakasz a következőképpen módosul:
|
X. MELLÉKLET
A X. melléklet a következőképpen módosul:
1. |
A X. melléklet címe helyébe a következő szöveg lép: |
2. |
A 2. szakasz bevezető mondatában a „gyártására szolgáló létesítményekben” szövegrész helyébe a „gyártásában” szöveg lép. |
XI. MELLÉKLET
A XI. melléklet címe helyébe a következő szöveg lép:
XII. MELLÉKLET
A XII. melléklet címe helyébe a következő szöveg lép:
XIII. MELLÉKLET
A XVI. melléklet 3. szakaszában található 3.1. szakaszban a Tinput mennyiség magyarázatát tartalmazó szövegrész az „I–XII.” szövegrész után az „és a XIX–XXIV.” szöveggel egészül ki.
XIV. MELLÉKLET
A határozat a következő XIX. melléklettel egészül ki:
„XIX. MELLÉKLET
A 2003/87/EK irányelv I. melléklete értelmében a nátrium-karbonát és a nátrium-hidrogén-karbonát előállítására vonatkozó tevékenységspecifikus iránymutatások
1. TERJEDELEM ÉS TELJESSÉG
Az e mellékletben található tevékenységspecifikus iránymutatásokat – a 2003/87/EK irányelv I. melléklete értelmében – a nátrium-karbonát és a nátrium-hidrogén-karbonát előállítására szolgáló létesítményekből származó kibocsátásokra kell alkalmazni.
2. A CO2-KIBOCSÁTÁSOK BEAZONOSÍTÁSA
A nátrium-karbonát és a nátrium-hidrogén-karbonát előállítására szolgáló létesítményekben különösen a következő kibocsátó forrásokból és forrásanyagokból származik CO2-kibocsátás:
— |
az égetési folyamatokban, például forró víz vagy gőz előállítása céljából felhasznált tüzelőanyagok, |
— |
nyersanyagok (például a mészkő égetésekor keletkező hulladékgáz azon része, amely a karbonizálás során nem hasznosul), |
— |
a karbonizálást követő mosási és szűrési műveletek során keletkező füstgázok azon része, amely a karbonizálás során nem hasznosul. |
2.1. A CO2-KIBOCSÁTÁS SZÁMÍTÁSA
Mivel a nátrium-karbonát és a nátrium-hidrogén-karbonát a technológiai alapanyagokból származó szenet tartalmaz, a technológiai kibocsátások számítását a 2.1.1. szakaszban leírt, anyagmérlegen alapuló módszer szerint kell elvégezni. A tüzelőanyagok elégetéséből származó kibocsátásokat vagy a 2.1.2. szakasznak megfelelően, független módon kell nyomon követni, vagy figyelembe kell venni az anyagmérlegen alapuló módszerben.
2.1.1. ANYAGMÉRLEGEN ALAPULÓ MÓDSZER
Az üvegházhatást okozó gázoknak a jelentési időszakban történő kibocsátása meghatározásához az anyagmérlegben figyelembe kell venni a belépő anyagokban, a készletekben, a termékekben és a létesítményből kilépő más anyagokban lévő összes szenet, de nem kell figyelembe venni azokat a kibocsátó forrásokat, amelyek nyomon követése e melléklet 2.1.2. szakasza alapján történik. A nátrium-hidrogén-karbonát nátrium-karbonátból történő előállításához felhasznált CO2-mennyiséget kibocsátottnak kell tekinteni. A számítást a következő összefüggés segítségével kell elvégezni:
CO2-kibocsátás [t CO2] = (belépő anyagok – termékek – kilépő anyagok – készletváltozás) × CO2/C konverziós tényező,
ahol:
— belépő anyagok [t C]: a létesítmény területére belépő összes szén,
— termékek [t C]: a létesítményt elhagyó termékekben (1) és anyagokban, köztük a melléktermékekben található összes szén,
— kilépő anyagok [t C]: a létesítményből folyadék vagy szilárd anyag formájában kilépő, például a szennyvízcsatorna-hálózatba engedett, a hulladéklerakóba kerülő vagy a veszteségekkel távozó szén. A kilépő anyagok nem tartalmazzák a légkörbe kibocsátott üvegházhatást okozó gázokat és szén-monoxidot,
— készletváltozás [t C]: a szén készletnövekedése a létesítmény területén belül.
A számítás a következőképpen történik:
CO2-kibocsátás [t CO2] =[Σ (tevékenységre vonatkozó adatokbelépő × széntartalombelépő) – Σ (tevékenységre vonatkozó adatoktermékek × széntartalomtermékek) – Σ (tevékenységre vonatkozó adatokkilépő × széntartalomkilépő) – Σ (tevékenységre vonatkozó adatokkészletváltozás × széntartalomkészletváltozás)] × 3,664
ahol:
a) Tevékenységre vonatkozó adatok
Az üzemeltető az összes érintett tüzelőanyag és más anyag esetében külön-külön megvizsgálja és a jelentésben megadja a létesítménybe belépő és az onnan kilépő anyagok tömegét, valamint a vonatkozó készletváltozásokat. Ha egy tömegáram széntartalma általában az energiatartalomra van vonatkoztatva (tüzelőanyagok), akkor az üzemeltető az anyagmérleg-számításhoz meghatározhatja és felhasználhatja az adott tömegáram energiatartalmára vonatkoztatott széntartalmat [t C/TJ].
1. meghatározási szint
A jelentési időszak tevékenységre vonatkozó adatainak meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 7,5 % lehet.
2. meghatározási szint
A jelentési időszak tevékenységre vonatkozó adatainak meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 5 % lehet.
3. meghatározási szint
A jelentési időszak tevékenységre vonatkozó adatainak meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 2,5 % lehet.
4. meghatározási szint
A jelentési időszak tevékenységre vonatkozó adatainak meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 1,5 % lehet.
b) Széntartalom
1. meghatározási szint
A kilépő és a belépő anyagáramok széntartalmát a tüzelőanyagokra és más anyagokra az I. melléklet 11. szakaszában vagy ezen iránymutatások más tevékenységspecifikus mellékleteiben megadott standard kibocsátási tényezőkből kell meghatározni. A széntartalom meghatározása a következőképpen történik:
C-tartalom [t/t vagy TJ] = kibocsátási tényező [t CO2/t vagy TJ])/3,664 [t CO2/t C].
2. meghatározási szint
Az üzemeltető az adott tüzelőanyagra vagy más anyagra az adott tagállam által az ENSZ Éghajlat-változási Keretegyezményének titkárságához benyújtott legutóbbi nemzeti jelentésben megadott országspecifikus széntartalmat alkalmazza.
3. meghatározási szint
A belépő és a kilépő anyagáramok széntartalmát az I. melléklet 13. szakaszának a tüzelőanyagokból, termékekből és melléktermékekből való reprezentatív mintavételre és azok széntartalmának és biomasszahányadának meghatározására vonatkozó rendelkezései szerint kell meghatározni.
2.1.2. ÉGETÉSBŐL SZÁRMAZÓ KIBOCSÁTÁSOK
A tüzelőanyagok elégetéséből származó, a 2.1.1. szakaszban leírt anyagmérlegben figyelembe nem vett kibocsátások nyomon követését és jelentését a II. mellékletnek megfelelően kell végezni.
2.2. A CO2-KIBOCSÁTÁSOK MÉRÉSE
Az I. és a XII. mellékletben található mérési iránymutatásokat kell alkalmazni.
(1) Az anyagmérleg alkalmazásában minden nátrium-karbonátból előállított nátrium-hidrogén-karbonátot nátrium-karbonátnak kell tekinteni.”
XV. MELLÉKLET
A határozat a következő XX. melléklettel egészül ki:
„XX. MELLÉKLET
A 2003/87/EK irányelv I. melléklete értelmében az ammónia-előállításra vonatkozó tevékenységspecifikus iránymutatások
1. TERJEDELEM ÉS TELJESSÉG
Az e mellékletben található tevékenységspecifikus iránymutatásokat – a 2003/87/EK irányelv I. melléklete értelmében – az ammóniát előállító létesítményekből származó kibocsátások nyomon követésére kell alkalmazni
Az ammóniát előállító létesítmények előfordulhatnak vegyipari és finomítóipari integrált létesítményekben, oly módon, hogy intenzív kölcsönös energia- és anyagátadás valósul meg. CO2-kibocsátás származhat a tüzelőanyagok elégetéséből, valamint az ammónia előállításához technológiai alapanyagként felhasznált tüzelőanyagokból. Egyes, ammóniát előállító létesítményekben az előállítási folyamat során keletkező CO2-t leválasztják, és más előállítási folyamatokban, például karbamid előállításához használják fel. Ezt a leválasztott CO2-t kibocsátottként kell figyelembe venni.
2. A CO2-KIBOCSÁTÁSOK BEAZONOSÍTÁSA
Az ammónia előállítására szolgáló létesítményekben a következő kibocsátó forrásokból és forrásanyagokból származik CO2-kibocsátás:
— |
a reformáláshoz vagy a részleges oxidációhoz szükséges hőt szolgáltató tüzelőanyagok elégetése, |
— |
az ammónia előállítási folyamatában (reformálás vagy részleges oxidáció) technológiai alapanyagként felhasznált tüzelőanyagok, |
— |
az egyéb égetési folyamatokban, például forró víz vagy gőz előállítása céljából felhasznált tüzelőanyagok. |
2.1. A CO2-KIBOCSÁTÁS SZÁMÍTÁSA
2.1.1. ÉGETÉSBŐL SZÁRMAZÓ KIBOCSÁTÁSOK
A nem technológiai alapanyagként felhasznált tüzelőanyagok elégetéséből származó kibocsátások nyomon követését és jelentését a II. mellékletnek megfelelően kell végezni.
2.1.2. AZ AMMÓNIA-ELŐÁLLÍTÁS TECHNOLÓGIAI ALAPANYAGAKÉNT FELHASZNÁLT TÜZELŐANYAGOKBÓL SZÁRMAZÓ KIBOCSÁTÁSOK
A technológiai alapanyagként felhasznált tüzelőanyagokból származó kibocsátások nyomon követését és jelentését a II. mellékletnek megfelelően kell végezni.
2.2. A CO2-KIBOCSÁTÁSOK MÉRÉSE
Az I. és a XII. mellékletben található mérési iránymutatásokat kell alkalmazni.”
XVI. MELLÉKLET
A határozat a következő XXI. melléklettel egészül ki:
„XXI. MELLÉKLET
A 2003/87/EK irányelv I. melléklete értelmében a hidrogén és a szintetikus gáz előállítására vonatkozó tevékenységspecifikus iránymutatások
1. TERJEDELEM ÉS TELJESSÉG
Az e mellékletben található tevékenységspecifikus iránymutatásokat – a 2003/87/EK irányelv I. melléklete értelmében – a hidrogént és a szintetikus gázt előállító létesítményekből származó kibocsátások nyomon követésére kell alkalmazni. Ha műszaki szempontból a hidrogén-előállítás ásványolaj-finomító tevékenységének szerves részeként történik, akkor a létesítmény üzemeltetője e melléklet helyett a III. melléklet vonatkozó rendelkezései szerint köteles eljárni.
A hidrogén és a szintetikus gáz előállítására szolgáló létesítmények előfordulhatnak vegyipari és finomítóipari integrált létesítményekben, oly módon, hogy intenzív kölcsönös energia- és anyagátadás valósul meg. CO2-kibocsátás származhat a tüzelőanyagok elégetéséből, valamint a technológiai alapanyagként felhasznált tüzelőanyagokból.
2. A CO2-KIBOCSÁTÁSOK BEAZONOSÍTÁSA
A hidrogén és a szintetikus gáz előállítására szolgáló létesítményekben a következő kibocsátó forrásokból és forrásanyagokból származik CO2-kibocsátás:
— |
a hidrogén, illetőleg szintetikus gáz előállítási folyamatában (reformálás vagy részleges oxidáció) technológiai alapanyagként felhasznált tüzelőanyagok, |
— |
az egyéb égetési folyamatokban, például forró víz vagy gőz előállítása céljából felhasznált tüzelőanyagok. |
2.1. A CO2-KIBOCSÁTÁS SZÁMÍTÁSA
2.1.1. ÉGETÉSBŐL SZÁRMAZÓ KIBOCSÁTÁSOK
A nem hidrogén vagy szintetikus gáz előállításához, hanem más égetési folyamatban technológiai alapanyagként felhasznált tüzelőanyagok elégetéséből származó kibocsátások nyomon követését és jelentését a II. mellékletnek megfelelően kell végezni.
2.1.2. A TECHNOLÓGIAI ALAPANYAGKÉNT FELHASZNÁLT TÜZELŐANYAGOKBÓL SZÁRMAZÓ KIBOCSÁTÁSOK
A hidrogén előállításához technológiai alapanyagként felhasznált tüzelőanyagokból származó kibocsátások számítását a 2.1.2.1. szakaszban leírt, a belépő anyagmennyiségen alapuló módszer szerint kell végezni. A szintetikus gáz esetében a 2.1.2.2. szakaszban leírt, anyagmérlegen alapuló módszert kell alkalmazni. Ha ugyanaz a létesítmény hidrogént és szintetikus gázt egyaránt előállít, akkor az üzemeltető a két előállítási eljárásból származó kibocsátások számítását a 2.1.2.2. szakasz alapján, egyetlen anyagmérleg figyelembevételével is elvégezheti.
2.1.2.1. HIDROGÉN ELŐÁLLÍTÁSA
A technológiai alapanyagként felhasznált tüzelőanyagokból származó CO2-kibocsátást a következő összefüggés segítségével kell meghatározni:
CO2-kibocsátás = tevékenységre vonatkozó adatok × kibocsátási tényező,
ahol:
— |
a tevékenységre vonatkozó adatok vagy a technológiai alapanyagként felhasznált tüzelőanyag nettó energiatartalmaként [TJ], vagy – tömegre vagy térfogatra vonatkoztatott kibocsátási tényező alkalmazása esetén – a technológiai alapanyagként felhasznált tüzelőanyag mennyiségeként [t vagy Nm3] vannak kifejezve, |
— |
a kibocsátási tényező tonna CO2/TJ-ban vagy tonna CO2/t-ban vagy tonna CO2/Nm3-ben, a technológiai alapanyagként felhasznált tüzelőanyag nettó energiatartalmára, tömegére vagy térfogatára vonatkoztatva van megadva. |
A különböző meghatározási szinteken a következő követelményeket kell alkalmazni:
a) Tevékenységre vonatkozó adatok
A tevékenységre vonatkozó adatok megadása általában a jelentési időszak folyamán felhasznált tüzelőanyag nettó energiatartalmának [TJ] megadásával történik. A felhasznált tüzelőanyag energiatartalmát a következő összefüggés segítségével kell meghatározni:
felhasznált tüzelőanyag energiatartalma [TJ] = felhasznált tüzelőanyag mennyisége [t vagy Nm3] × tüzelőanyag fűtőértéke [TJ/t vagy TJ/Nm3].
Tömegre vagy térfogatra vonatkoztatott kibocsátási tényező [t CO2/t vagy t CO2/Nm3] alkalmazása esetén a tevékenységre vonatkozó adatokat a felhasznált tüzelőanyag mennyiségének megadásával [t vagy Nm3] kell megadni.
Az előzőekben:
a1) Felhasznált tüzelőanyag mennyisége
1. meghatározási szint
A jelentési időszakban technológiai alapanyagként feldolgozott tüzelőanyag mennyiségének [t vagy Nm3] meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 7,5 % lehet.
2. meghatározási szint
A jelentési időszakban technológiai alapanyagként feldolgozott tüzelőanyag mennyiségének [t vagy Nm3] meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 5,0 % lehet.
3. meghatározási szint
A jelentési időszakban technológiai alapanyagként feldolgozott tüzelőanyag mennyiségének [t vagy Nm3] meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 2,5 % lehet.
4. meghatározási szint
A jelentési időszakban technológiai alapanyagként feldolgozott tüzelőanyag mennyiségének [t vagy Nm3] meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 1,5 % lehet.
a2) Fűtőérték
1. meghatározási szint
Az egyes tüzelőanyagokra az I. melléklet 11. szakaszában meghatározott standard értékeket kell alkalmazni.
2a. meghatározási szint
Az üzemeltető az adott tüzelőanyagra az adott tagállam által az ENSZ Éghajlat-változási Keretegyezményének titkárságához benyújtott legutóbbi nemzeti jelentésben megadott országspecifikus fűtőértéket alkalmazza.
2b. meghatározási szint
Kereskedelemben forgalmazott tüzelőanyagok esetében az adott tüzelőanyag beszerzési nyilvántartásaiban szereplő, a tüzelőanyag beszállítója által megadott fűtőértéket kell alkalmazni, feltéve, hogy a fűtőérték meghatározása elfogadott nemzeti vagy nemzetközi szabványok alapján történt.
3. meghatározási szint
A létesítményben a tüzelőanyagra reprezentatív fűtőértéket az üzemeltető, az általa megbízott laboratórium vagy a tüzelőanyag beszállítója az I. melléklet 13. szakaszának rendelkezései szerint, méréssel határozza meg.
b) Kibocsátási tényező
1. meghatározási szint
Az ezen iránymutatások I. mellékletének 11. szakaszában található referenciaértékeket kell figyelembe venni.
2a. meghatározási szint
Az üzemeltető az adott tüzelőanyagra az adott tagállam által az ENSZ Éghajlat-változási Keretegyezményének titkárságához benyújtott legutóbbi nemzeti jelentésben megadott országspecifikus kibocsátási tényezőket alkalmazza.
2b. meghatározási szint
Az üzemeltető a tüzelőanyagra a következő megbízható közvetett adatok egyike alapján határozza meg a kibocsátási tényezőket:
— |
azon olajok és gázok esetében, amelyeket jellemzően például a finomító- vagy az acéliparban használnak fel, a mért sűrűség, |
— |
egyes szénfajták esetében a fűtőérték, |
és ezt a meghatározást egy külső laboratórium által az I. melléklet 13. szakaszának rendelkezéseivel összhangban legalább évente egyszer meghatározott tapasztalati korreláció felhasználásával végzi. Az üzemeltető gondoskodik arról, hogy a korreláció megfeleljen a helyes mérnöki gyakorlat követelményeinek, és alkalmazása csak a közvetett adatoknak a korreláció érvényességi tartományába eső értékeire történjék.
3. meghatározási szint
A felhasznált tüzelőanyag széntartalma alapján számított, az I. melléklet 13. szakaszának megfelelően meghatározott tevékenységspecifikus kibocsátási tényezőt (CO2/TJ vagy CO2/t vagy CO2/Nm3 belépő anyag) kell alkalmazni.
2.1.2.2. SZINTETIKUS GÁZ ELŐÁLLÍTÁSA
Mivel a technológiai alapanyagként felhasznált tüzelőanyagok széntartalmának egy része belekerül az előállított szintetikus gázba, az üvegházhatást okozó gázok kibocsátott mennyiségét anyagmérleg felállításával kell meghatározni.
Az üvegházhatást okozó gázoknak a jelentési időszakban történő kibocsátása meghatározásához az anyagmérlegben figyelembe kell venni a belépő anyagokban, a készletekben, a termékekben és a létesítményből kilépő más anyagokban lévő összes szenet, de nem kell figyelembe venni azokat a kibocsátó forrásokat, amelyek nyomon követése e melléklet 2.1.1. és 2.1.2.1. szakasza alapján történik. A számítást a következő összefüggés segítségével kell elvégezni:
CO2-kibocsátás [t CO2] = (belépő anyagok – termékek – kilépő anyagok – készletváltozás) × CO2/C konverziós tényező,
ahol:
— belépő anyagok [t C]: a létesítmény területére belépő összes szén,
— termékek [t C]: a létesítményt elhagyó termékekben és anyagokban, köztük a melléktermékekben található összes szén,
— kilépő anyagok [t C]: a létesítményből kilépő, például a szennyvízcsatorna-hálózatba engedett, a hulladéklerakóba kerülő vagy a veszteségekkel távozó szén. A kilépő anyagok nem tartalmazzák a légkörbe kibocsátott üvegházhatást okozó gázokat és szén-monoxidot,
— készletváltozás [t C]: a szén készletnövekedése a létesítmény területén belül.
A számítás a következőképpen történik:
CO2-kibocsátás [t CO2] = [Σ (tevékenységre vonatkozó adatokbelépő × széntartalombelépő) – Σ (tevékenységre vonatkozó adatoktermékek × széntartalomtermékek) – Σ (tevékenységre vonatkozó adatokkilépő × széntartalomkilépő) – Σ (tevékenységre vonatkozó adatokkészletváltozás × széntartalomkészletváltozás)] × 3,664,
ahol:
a) Tevékenységre vonatkozó adatok
Az üzemeltető az összes érintett tüzelőanyag és más anyag esetében külön-külön megvizsgálja és a jelentésben megadja a létesítménybe belépő és az onnan kilépő anyagok tömegét, valamint a vonatkozó készletváltozásokat. Ha egy tömegáram széntartalma általában az energiatartalomra van vonatkoztatva (tüzelőanyagok), akkor az üzemeltető az anyagmérleg-számításhoz meghatározhatja és felhasználhatja az adott tömegáram energiatartalmára vonatkoztatott széntartalmat [t C/TJ].
1. meghatározási szint
A jelentési időszak tevékenységre vonatkozó adatainak meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 7,5 % lehet.
2. meghatározási szint
A jelentési időszak tevékenységre vonatkozó adatainak meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 5 % lehet.
3. meghatározási szint
A jelentési időszak tevékenységre vonatkozó adatainak meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 2,5 % lehet.
4. meghatározási szint
A jelentési időszak tevékenységre vonatkozó adatainak meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 1,5 % lehet.
b) Széntartalom
1. meghatározási szint
A kilépő és a belépő anyagáramok széntartalmát a tüzelőanyagokra és más anyagokra az I. melléklet 11. szakaszában vagy ezen iránymutatások más tevékenységspecifikus mellékleteiben megadott standard kibocsátási tényezőkből kell meghatározni. A széntartalom meghatározása a következőképpen történik:
C-tartalom [t/t vagy TJ] = kibocsátási tényező [t CO2/t vagy TJ])/3,664 [t CO2/t C].
2. meghatározási szint
Az üzemeltető az adott tüzelőanyagra vagy más anyagra az adott tagállam által az ENSZ Éghajlat-változási Keretegyezményének titkárságához benyújtott legutóbbi nemzeti jelentésben megadott országspecifikus széntartalmat alkalmazza.
3. meghatározási szint
A belépő és a kilépő anyagáramok széntartalmát az I. melléklet 13. szakaszának a tüzelőanyagokból, termékekből és melléktermékekből való reprezentatív mintavételre és azok széntartalmának és biomasszahányadának meghatározására vonatkozó rendelkezései szerint kell meghatározni.
2.2. A CO2-KIBOCSÁTÁSOK MÉRÉSE
Az I. és a XII. mellékletben található mérési iránymutatásokat kell alkalmazni.”
XVII. MELLÉKLET
A határozat a következő XXII. melléklettel egészül ki:
„XXII. MELLÉKLET
A 2003/87/EK irányelv I. melléklete értelmében az ömlesztett szerves vegyszerek előállítására vonatkozó tevékenységspecifikus iránymutatások
1. TERJEDELEM ÉS TELJESSÉG
Az e mellékletben található tevékenységspecifikus iránymutatásokat – a 2003/87/EK irányelv I. melléklete értelmében – az ömlesztett szerves vegyszerek előállításából származó kibocsátások nyomon követésére kell alkalmazni. Ha a vegyszerek előállítása ásványolaj-finomító tevékenységének szerves részeként történik, akkor – különösen a katalitikus krakkolásból származó kibocsátások vonatkozásában – a létesítmény üzemeltetője e melléklet helyett a III. melléklet vonatkozó rendelkezései szerint köteles eljárni.
Az ömlesztett szerves vegyszerek előállítására szolgáló létesítmények előfordulhatnak vegyipari és finomítóipari integrált létesítményekben, oly módon, hogy intenzív kölcsönös energia- és anyagátadás valósul meg. CO2-kibocsátás származhat a tüzelőanyagok elégetéséből, valamint a technológiai alapanyagként felhasznált tüzelőanyagokból és más anyagokból.
2. A CO2-KIBOCSÁTÁSOK BEAZONOSÍTÁSA
Potenciális CO2-kibocsátó források különösen a következő folyamatokban felhasznált tüzelőanyagok és más belépő anyagok:
— |
krakkolás (katalitikus és nem katalitikus), |
— |
reformálás, |
— |
teljes vagy részleges oxidáció, |
— |
olyan hasonló folyamatok, amelyek során a keletkező CO2-kibocsátás a szénhidrogén-alapú alapanyagok széntartalmából származik, |
— |
a füstgázok elégetése, fáklyázás, |
— |
más tüzelőanyagok olyan elégetése, amelynek célja a fenti folyamatokhoz szükséges hő biztosítása. |
2.1. A CO2-KIBOCSÁTÁS SZÁMÍTÁSA
Azon égetési folyamatok esetében, amelyekben a felhasznált tüzelőanyag nem vesz részt az ömlesztett szerves vegyszerek előállítását szolgáló vegyi reakciókban és nem is azokból ered, tehát például nem kerül felhasználásra az azokhoz szükséges hő vagy villamos energia előállítása során, a kibocsátások nyomon követését és jelentését a 2.1.1. szakasz szerint kell végezni. Minden más esetben az ömlesztett szerves vegyszerek előállításából származó kibocsátásokat a 2.1.2. szakaszban leírt, anyagmérlegen alapuló módszer felhasználásával kell számítani. A füstgázban lévő összes CO-t CO2-ként kell számításba venni. Az illetékes hatóság jóváhagyásával az anyagmérlegen alapuló módszer helyett olyan módszer (például a II. mellékletben leírt módszer) is alkalmazható, amely a belépő anyagok mennyiségén alapul, és figyelembe veszi a legjobb ipari gyakorlatot, amennyiben az üzemeltető képes kimutatni, hogy ez az eljárás költséghatékonyabb, és pontosságát tekintve jelentősen nem kedvezőtlenebb.
2.1.1. ÉGETÉSBŐL SZÁRMAZÓ KIBOCSÁTÁSOK
Az égetési folyamatokból származó kibocsátások nyomon követését és jelentését a II. mellékletnek megfelelően kell végezni. Ha a létesítményben füstgázmosást végeznek, és az ebből eredő kibocsátások figyelembevétele nem a 2.1.2. szakaszban leírt, anyagmérlegen alapuló módszer segítségével történik, akkor a szóban forgó kibocsátásokat a II. mellékletnek megfelelően kell számítani.
2.1.2. ANYAGMÉRLEGEN ALAPULÓ MÓDSZER
Az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának meghatározásához az anyagmérlegben figyelembe kell venni a belépő anyagokban, a készletekben, a termékekben és a létesítményből kilépő más anyagokban lévő összes szenet, de nem kell figyelembe venni azokat a kibocsátó forrásokat, amelyek nyomon követése e melléklet 2.1.1. szakasza alapján történik. A számítást a következő összefüggés segítségével kell elvégezni:
kibocsátás [t CO2] = (belépő anyagok – termékek – kilépő anyagok – készletváltozás) * CO2/C konverziós tényező,
ahol:
— belépő anyagok [t C]: a létesítmény területére belépő összes szén,
— termékek [t C]: a létesítményt elhagyó termékekben és anyagokban, köztük a melléktermékekben található összes szén,
— kilépő anyagok [t C]: a létesítményből kilépő, például a szennyvízcsatorna-hálózatba engedett, a hulladéklerakóba kerülő vagy a veszteségekkel távozó szén. A kilépő anyagok nem tartalmazzák a légkörbe kibocsátott üvegházhatást okozó gázokat és szén-monoxidot,
— készletváltozás [t C]: a szén készletnövekedése a létesítmény területén belül.
A számítás a következőképpen történik:
CO2-kibocsátás [t CO2] = [Σ (tevékenységre vonatkozó adatokbelépő * széntartalombelépő) – Σ (tevékenységre vonatkozó adatoktermékek * széntartalomtermékek) – Σ (tevékenységre vonatkozó adatokkilépő * széntartalomkilépő) – Σ (tevékenységre vonatkozó adatokkészletváltozás * széntartalomkészletváltozás)] * 3,664,
ahol:
a) Tevékenységre vonatkozó adatok
Az üzemeltető az összes érintett tüzelőanyag és más anyag esetében külön-külön megvizsgálja és a jelentésben megadja a létesítménybe belépő és az onnan kilépő anyagok tömegét, valamint a vonatkozó készletváltozásokat. Ha egy tömegáram széntartalma általában az energiatartalomra van vonatkoztatva (tüzelőanyagok), akkor az üzemeltető az anyagmérleg-számításhoz meghatározhatja és felhasználhatja az adott tömegáram energiatartalmára vonatkoztatott széntartalmat [t C/TJ].
1. meghatározási szint
A jelentési időszak tevékenységre vonatkozó adatainak meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 7,5 % lehet.
2. meghatározási szint
A jelentési időszak tevékenységre vonatkozó adatainak meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 5,0 % lehet.
3. meghatározási szint
A jelentési időszak tevékenységre vonatkozó adatainak meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 2,5 % lehet.
4. meghatározási szint
A jelentési időszak tevékenységre vonatkozó adatainak meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 1,5 % lehet.
b) Széntartalom
1. meghatározási szint
A kilépő és a belépő anyagáramok széntartalmát a tüzelőanyagokra és más anyagokra az I. melléklet 11. szakaszában, az alábbi táblázatban vagy ezen iránymutatások más tevékenységspecifikus mellékleteiben megadott standard kibocsátási tényezőkből kell meghatározni. A széntartalom meghatározása a következőképpen történik:
C-tartalom [t/t vagy TJ] = kibocsátási tényező [t CO2/t vagy TJ]/3,664 [t CO2/t C].
Azon anyagok esetében, amelyek sem az I. melléklet 11. szakaszában, sem ezen iránymutatások más tevékenységspecifikus mellékleteiben nem találhatók meg, az üzemeltetők a széntartalmat meghatározhatják a tiszta anyag sztöchiometriai széntartama és az adott anyagnak a belépő vagy kilépő anyagáramban mérhető koncentrációja alapján.
Táblázat
Standard kibocsátási tényezők (1)
Anyag |
Széntartalom (t C/t alapanyag vagy t C/t termék) |
Acetonitril |
0,5852 t C/t |
Akrilnitril |
0,6664 t C/t |
Butadién |
0,888 t C/t |
Korom |
0,97 t C/t |
Etilén |
0,856 t C/t |
Etilén-diklorid |
0,245 t C/t |
Etilén-glikol |
0,387 t C/t |
Etilén-oxid |
0,545 t C/t |
Hidrogén-cianid |
0,4444 t C/t |
Metanol |
0,375 t C/t |
Metán |
0,749 t C/t |
Propán |
0,817 t C/t |
Propilén |
0,8563 t C/t |
Vinil-klorid monomer |
0,384 t C/t |
2. meghatározási szint
Az üzemeltető az adott tüzelőanyagra vagy más anyagra az adott tagállam által az ENSZ Éghajlat-változási Keretegyezményének titkárságához benyújtott legutóbbi nemzeti jelentésben megadott országspecifikus széntartalmat alkalmazza.
3. meghatározási szint
A belépő és a kilépő anyagáramok széntartalmát az I. melléklet 13. szakaszának a tüzelőanyagokból, termékekből és melléktermékekből való reprezentatív mintavételre és azok széntartalmának és biomasszahányadának meghatározására vonatkozó rendelkezései szerint kell meghatározni.
2.2. A CO2-KIBOCSÁTÁSOK MÉRÉSE
Az I. és a XII. mellékletben található mérési iránymutatásokat kell alkalmazni.”
(1) Lásd az üvegházhatást okozó gázok nemzeti nyilvántartási rendszereire vonatkozó 2006. évi IPCC-iránymutatást.
XVIII. MELLÉKLET
A határozat a következő XXIII. melléklettel egészül ki:
„XXIII. MELLÉKLET
A 2003/87/EK irányelv I. melléklete értelmében a vasfémek és a nemvasfémek előállítására és feldolgozására vonatkozó tevékenységspecifikus iránymutatások
1. TERJEDELEM ÉS TELJESSÉG
Az e mellékletben található tevékenységspecifikus iránymutatásokat – a 2003/87/EK irányelv I. melléklete értelmében – a vasfémek és a nemvasfémek előállításából és feldolgozásából származó kibocsátásokra kell alkalmazni, de nem kell alkalmazni a nyersvas, az acél és az elsődleges alumínium előállításából származó kibocsátásokra.
2. A CO2-KIBOCSÁTÁSOK BEAZONOSÍTÁSA
A vasfémek és a nemvasfémek előállítására vagy feldolgozására szolgáló létesítményekben különösen a következő kibocsátó forrásokból és forrásanyagokból származik CO2-kibocsátás:
— |
hagyományos tüzelőanyagok (például földgáz, szén és koksz, fűtőolaj), |
— |
más tüzelőanyagok (műanyagok, például az elemek és az akkumulátorok újrafeldolgozásából, granulált [szerves] anyagok az aprítási termékeket feldolgozó üzemekből), |
— |
redukálószerek (például koksz, grafitelektródok), |
— |
nyersanyagok (például mészkő, dolomit és széntartalmú fémércek és dúsítási termékek kalcinálása), |
— |
másodlagos belépő anyagok (például a fémtörmelékben lévő szerves anyagok). |
2.1. A CO2-KIBOCSÁTÁS SZÁMÍTÁSA
Azon létesítmények esetében, amelyekben a létesítményben felhasznált tüzelőanyagokból vagy más belépő anyagokból származó szén a termékekben vagy a termelés más kilépő anyagaiban marad, például a fémércek redukciójához kerül felhasználásra, anyagmérlegen alapuló módszer alkalmazható (lásd a 2.1.1. szakaszt). Azon létesítmények esetében, amelyekre ez a feltétel nem áll fenn, az égetésből származó és a technológiai kibocsátásokat külön-külön kell meghatározni (lásd a 2.1.2. és a 2.1.3. szakaszt).
2.1.1. ANYAGMÉRLEGEN ALAPULÓ MÓDSZER
Az üvegházhatást okozó gázoknak a jelentési időszakban történő kibocsátása meghatározásához az anyagmérlegben a következő összefüggés segítségével kell figyelembe venni a belépő anyagokban, a készletekben, a termékekben és a létesítményből kilépő más anyagokban lévő összes szenet:
kibocsátás [t CO2] = (belépő anyagok – termékek – kilépő anyagok – készletváltozás) × CO2/C konverziós tényező,
ahol:
— belépő anyagok [t C]: a létesítmény területére belépő összes szén,
— termékek [t C]: a létesítményt elhagyó termékekben és anyagokban, köztük a melléktermékekben található összes szén,
— kilépő anyagok [t C]: a létesítményből kilépő, például a szennyvízcsatorna-hálózatba engedett, a hulladéklerakóba kerülő vagy a veszteségekkel távozó szén. A kilépő anyagok nem tartalmazzák a légkörbe kibocsátott üvegházhatást okozó gázokat és szén-monoxidot,
— készletváltozás [t C]: a szén készletnövekedése a létesítmény területén belül.
A számítás a következőképpen történik:
CO2-kibocsátás [t CO2] = [Σ (tevékenységre vonatkozó adatokbelépő × széntartalombelépő) – Σ (tevékenységre vonatkozó adatoktermékek × széntartalomtermékek) – Σ (tevékenységre vonatkozó adatokkilépő × széntartalomkilépő) – Σ (tevékenységre vonatkozó adatokkészletváltozás × széntartalomkészletváltozás)] × 3,664,
ahol:
a) Tevékenységre vonatkozó adatok
Az üzemeltető az összes érintett tüzelőanyag és más anyag esetében külön-külön megvizsgálja és a jelentésben megadja a létesítménybe belépő és az onnan kilépő anyagok tömegét, valamint a vonatkozó készletváltozásokat. Ha egy tömegáram széntartalma általában az energiatartalomra van vonatkoztatva (tüzelőanyagok), akkor az üzemeltető az anyagmérleg-számításhoz meghatározhatja és felhasználhatja az adott tömegáram energiatartalmára vonatkoztatott széntartalmat [t C/TJ].
1. meghatározási szint
A jelentési időszak tevékenységre vonatkozó adatainak meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 7,5 % lehet.
2. meghatározási szint
A jelentési időszak tevékenységre vonatkozó adatainak meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 5 % lehet.
3. meghatározási szint
A jelentési időszak tevékenységre vonatkozó adatainak meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 2,5 % lehet.
4. meghatározási szint
A jelentési időszak tevékenységre vonatkozó adatainak meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 1,5 % lehet.
b) Széntartalom
1. meghatározási szint
A kilépő és a belépő anyagáramok széntartalmát a tüzelőanyagokra és más anyagokra az I. melléklet 11. szakaszában vagy ezen iránymutatások más tevékenységspecifikus mellékleteiben megadott standard kibocsátási tényezőkből kell meghatározni. A széntartalom meghatározása a következőképpen történik:
C-tartalom [t/t vagy TJ] = kibocsátási tényező [t CO2/t vagy TJ])/3,664 [t CO2/t C]
2. meghatározási szint
Az üzemeltető az adott tüzelőanyagra vagy más anyagra az adott tagállam által az ENSZ Éghajlat-változási Keretegyezményének titkárságához benyújtott legutóbbi nemzeti jelentésben megadott országspecifikus széntartalmat alkalmazza.
3. meghatározási szint
A belépő és a kilépő anyagáramok széntartalmát az I. melléklet 13. szakaszának a tüzelőanyagokból, termékekből és melléktermékekből való reprezentatív mintavételre és azok széntartalmának és biomasszahányadának meghatározására vonatkozó rendelkezései szerint kell meghatározni.
2.1.2. ÉGETÉSBŐL SZÁRMAZÓ KIBOCSÁTÁSOK
Ha a vasfémek és a nemvasfémek előállítására vagy feldolgozására szolgáló létesítmény kibocsátásainak nyomon követése nem az anyagmérlegen alapuló módszerrel történik, akkor az égetési folyamatokból származó kibocsátások nyomon követését és jelentését a II. mellékletnek megfelelően kell végezni.
2.1.3. TECHNOLÓGIAI KIBOCSÁTÁSOK
A felhasznált technológiai alapanyagok egyes fajtáira a CO2 mennyiségét a következőképpen kell meghatározni:
CO2-kibocsátás = Σ tevékenységre vonatkozó adatoktechnológiai alapanyagok × kibocsátási tényező × konverziós tényező,
ahol:
a) Tevékenységre vonatkozó adatok
1. meghatározási szint
A belépő anyagoknak és a folyamatba belépő anyagként visszavezetett technológiai maradékanyagoknak e melléklet 2.1.2. szakasza alapján nem jelentett, a jelentési időszakra vonatkozó mennyiségének [t] meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 5,0 % lehet.
2. meghatározási szint
A belépő anyagoknak és a folyamatba belépő anyagként visszavezetett technológiai maradékanyagoknak e melléklet 2.1.2. szakasza alapján nem jelentett, a jelentési időszakra vonatkozó mennyiségének [t] meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 2,5 % lehet.
b) Kibocsátási tényező
1. meghatározási szint
A karbonátok esetében az alábbi táblázatban megadott sztöchiometriai arányokat kell figyelembe venni.
Táblázat
Sztöchiometriai kibocsátási tényezők
Karbonát |
Arány [t CO2/t kalcium-, magnézium- vagy más karbonát] |
Megjegyzések |
CaCO3 |
0,440 |
|
MgCO3 |
0,522 |
|
Általánosan: XY(CO3)Z |
Kibocsátási tényező = [MCO2 ]/{Y × [Mx] + Z × [MCO3 2-]} |
X= fém Mx= X anyag molekulatömege [g/mol] MCO2 = a CO2 molekulatömege [g/mol] MCO3 2-= a CO3 2– molekulatömege [g/mol] Y= X anyag sztöchiometriai mennyisége Z= a CO3 2– sztöchiometriai mennyisége |
Ezeket az értékeket az alkalmazott karbonáttartalmú anyag nedvesség- és meddőkőzet-tartalmának megfelelően korrigálni kell.
A technológiai maradékanyagok és a karbonátoktól eltérő más, e melléklet 2.1.2. szakasza alapján nem jelentett belépő anyagok esetében az I. melléklet 13. szakaszának rendelkezései alapján tevékenységspecifikus tényezőket kell meghatározni.
c) Konverziós tényező
1. meghatározási szint
A konverziós tényező értéke 1,0.
2. meghatározási szint
Olyan, az I. melléklet 13. szakaszának rendelkezései szerint meghatározott tevékenységspecifikus tényezőket kell figyelembe venni, amelyek megadják a szinterelt ércben, a salakban vagy más számításba jövő kilépő anyagban, valamint a szűrt porban található szénmennyiséget. Ha a szűrt port visszavezetik a folyamatba, a kétszeri beszámítás elkerülése érdekében a benne található szénmennyiségét [t] nem kell figyelembe venni.
2.2. A CO2-KIBOCSÁTÁSOK MÉRÉSE
Az I. és a XII. mellékletben található mérési iránymutatásokat kell alkalmazni.”
XIX. MELLÉKLET
A határozat a következő XXIV. melléklettel egészül ki:
„XXIV. MELLÉKLET
A 2003/87/EK irányelv I. melléklete értelmében az elsődleges alumínium előállítására és feldolgozására vonatkozó tevékenységspecifikus iránymutatások
1. TERJEDELEM ÉS TELJESSÉG
Az e mellékletben található tevékenységspecifikus iránymutatásokat – a 2003/87/EK irányelv I. melléklete értelmében – az elsődleges alumínium előállítására vagy feldolgozására szolgáló létesítményekből származó kibocsátásokra kell alkalmazni.
Ez a melléklet az elsődleges alumínium előállításához felhasznált elektródok gyártása során keletkező kibocsátások nyomon követésére vonatkozóan is tartalmaz iránymutatást, amely olyan független üzemekre is alkalmazható, amelyekben csak elektród-előállítás folyik.
2. AZ ÜVEGHÁZHATÁST OKOZÓ GÁZOK KIBOCSÁTOTT MENNYISÉGEINEK MEGHATÁROZÁSA
Az elsődleges alumínium előállítására vagy feldolgozására szolgáló létesítményekben különösen a következő kibocsátó forrásokból és forrásanyagokból származnak kibocsátott üvegházhatást okozó gázok:
— |
hő vagy gőz előállítására felhasznált tüzelőanyagok, |
— |
anód-előállítás (CO2), |
— |
az Al2O3 redukálása az elektrolízis során (CO2), az elektród fogyásával összefüggésben, |
— |
nátrium-karbonát vagy más karbonátok felhasználása füstgázmosásra (CO2), |
— |
anódhatás (PFC-k), ideértve a diffúz PFC-kibocsátást is. |
2.1. A CO2-KIBOCSÁTÁS SZÁMÍTÁSA
2.1.1. ÉGETÉSBŐL SZÁRMAZÓ KIBOCSÁTÁSOK
A tüzelőanyagok elégetéséből (a füstgázmosást is ideértve) származó, a 2.1.2. szakaszban leírt anyagmérlegben figyelembe nem vett kibocsátások nyomon követését és jelentését a II. mellékletnek megfelelően kell végezni.
2.1.2. ANYAGMÉRLEG
Az anódok előállításából és felhasználásából származó technológiai kibocsátásokat anyagmérleg segítségével kell meghatározni. Az anyagmérlegben az anódok alapanyagának összeállítása, az anódok formázása, sütése és újrafeldolgozása, valamint az elektrolízisben való felhasználása vonatkozásában a belépő anyagok, a készletek, a termékek és a létesítményből kilépő más anyagok teljes széntartalmát figyelembe kell venni. Előre gyártott anódok alkalmazása esetén vagy külön-külön anyagmérleget kell felállítani a gyártásra és a felhasználásra, vagy egyetlen olyan anyagmérleget, amely mind az elektródok előállítását, mind felhasználásukat leírja. A Søderberg-cellákra egyetlen egységes anyagmérleget kell felállítani. Az anyagmérlegnek a jelentési időszakban kibocsátott üvegházhatást okozó gázok teljes mennyiségét kell megadnia, és – függetlenül attól, hogy a számítás egyetlen vagy több különálló anyagmérleg alapján történik-e – a következő összefüggésen kell alapulnia:
CO2-kibocsátás [t CO2] = (belépő anyagok – termékek – kilépő anyagok – készletváltozás) × CO2/C konverziós tényező,
ahol:
— belépő anyagok [t C]: az anyagmérlegbe belépő összes szén, például a szurok, a koksz, a töltőkoksz, a vásárolt anódok széntartalma,
— termékek [t C]: az anyagmérleget elhagyó termékekben és anyagokban, köztük a melléktermékekben és a hulladékokban – például az elhasznált anódokban – található összes szén,
— kilépő anyagok [t C]: az anyagmérlegből kilépő, például a szennyvízcsatorna-hálózatba engedett, a hulladéklerakóba kerülő vagy a veszteségekkel távozó szén. A kilépő anyagok nem tartalmazzák a légkörbe kibocsátott üvegházhatást okozó gázokat,
— készletváltozás [t C]: a szén készletnövekedése a létesítmény területén belül.
A számítás a következőképpen történik:
CO2-kibocsátás [t CO2] = [Σ (tevékenységre vonatkozó adatokbelépő × széntartalombelépő) – Σ (tevékenységre vonatkozó adatoktermékek × széntartalomtermékek) – Σ (tevékenységre vonatkozó adatokkilépő × széntartalomkilépő) – Σ (tevékenységre vonatkozó adatokkészletváltozás × széntartalomkészletváltozás)] × 3,664,
ahol:
a) Tevékenységre vonatkozó adatok
Az üzemeltető az összes érintett tüzelőanyag és más anyag (például szurok, koksz, töltőkoksz) esetében külön-külön megvizsgálja és a jelentésben megadja a létesítménybe belépő és az onnan kilépő anyagok tömegét, valamint a vonatkozó készletváltozásokat. Ha egy tömegáram széntartalma általában az energiatartalomra van vonatkoztatva (tüzelőanyagok), akkor az üzemeltető az anyagmérleg-számítás során az adott tömegáram energiatartalmára vonatkoztatott széntartalom [t C/TJ] meghatározásából is kiindulhat.
1. meghatározási szint
A jelentési időszak tevékenységre vonatkozó adatainak meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 7,5 % lehet.
2. meghatározási szint
A jelentési időszak tevékenységre vonatkozó adatainak meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 5 % lehet.
3. meghatározási szint
A jelentési időszak tevékenységre vonatkozó adatainak meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 2,5 % lehet.
4. meghatározási szint
A jelentési időszak tevékenységre vonatkozó adatainak meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 1,5 % lehet.
b) Széntartalom
1. meghatározási szint
A kilépő és a belépő anyagáramok széntartalmát a tüzelőanyagokra és más anyagokra az I. melléklet 11. szakaszában vagy ezen iránymutatások más tevékenységspecifikus mellékleteiben megadott standard kibocsátási tényezőkből kell meghatározni. A széntartalom meghatározása a következőképpen történik:
C-tartalom [t/t vagy TJ] = kibocsátási tényező [t CO2/t vagy TJ])/3,664 [t CO2/t C].
2. meghatározási szint
Az üzemeltető az adott tüzelőanyagra vagy más anyagra az adott tagállam által az ENSZ Éghajlat-változási Keretegyezményének titkárságához benyújtott legutóbbi nemzeti jelentésben megadott országspecifikus széntartalmat alkalmazza.
3. meghatározási szint
A belépő és a kilépő anyagáramok széntartalmát az I. melléklet 13. szakaszának a tüzelőanyagokból, termékekből és melléktermékekből való reprezentatív mintavételre és azok széntartalmának és biomasszahányadának meghatározására vonatkozó rendelkezései szerint kell meghatározni.
A széntartalom meghatározása történhet közvetlen elemzéssel vagy közvetett módszerrel, azaz – a körülményektől függően, az illetékes hatóság jóváhagyásával – az ismert összetevők (például kén, hidrogén, hamu) mért mennyiségének a teljes mennyiségből való levonása útján.
2.5. A CO2-KIBOCSÁTÁSOK MÉRÉSE
Az I. és a XII. mellékletben található mérési iránymutatásokat kell alkalmazni.
3. A PFC-KIBOCSÁTÁS MEGHATÁROZÁSA
Az elsődleges alumínium előállítása során kibocsátott PFC-k mennyisége a CF4- és a C2F6-kibocsátást foglalja magában, és CO2-egyenértékben kifejezett értéket jelent:
PFC-kibocsátás [t CO2(e)] = CF4-kibocsátás [t CO2(e)] + C2F6-kibocsátás [t CO2(e)].
A szén-dioxid-egyenértékeket [t CO2(e)] a globális felmelegedési potenciálnak az Éghajlat-változási Kormányközi Testület második értékelő jelentésében megadott értékei (1995. évi IPPC GWP-értékek) alapján kell meghatározni. Ezek az értékek a következők:
|
GWPCF4 = 6 500 t CO2(e)/t CF4; |
|
GWPC2F6 = 9 200 t CO2(e)/t C2F6. |
A teljes PFC-kibocsátás számítása a kivezetőcsőben vagy kéményben mérhető kibocsátásokból (»pontszerű kibocsátás«), a diffúz kibocsátás és a kivezetőcső gázbefogási hatékonyságának figyelembevételével történik:
PFC-kibocsátás (teljes) = PFC-kibocsátás (cső)/gázbefogási hatékonyság.
A gázbefogási hatékonyságot a létesítményspecifikus kibocsátási tényezők meghatározásakor kell megmérni. Meghatározására a 2006. évi IPCC-iránymutatás 4.4.2.4. szakaszában a 3. meghatározási szinthez adott útmutatás legutóbbi változatát kell alkalmazni.
A kivezetőcsövön vagy kéményen keresztül kibocsátott CF4 és C2F6 mennyiségét a létesítményben alkalmazott ellenőrzési technológiától függően az alábbi két módszer valamelyikével kell meghatározni. Az A számítási módszert kell alkalmazni akkor, ha a létesítményben az anódhatás cellanaponkénti időtartamát jegyzik fel, a B számítási módszert pedig akkor, ha az anódhatáshoz tartozó túlfeszültséget tartják nyilván.
A számítási módszer: Meredekségmódszer
Az anódhatás cellanaponkénti időtartamának mérése esetén a PFC-kibocsátást a következő összefüggés segítségével kell meghatározni:
|
CF4-kibocsátás [t CO2(e)] = AEM × (SEFCF4 /1 000) × PrAl × GWPCF4 ; |
|
C2F6-kibocsátás [t CO2(e)] = CF4-kibocsátás × FC2F6 × GWPC2F6 , |
ahol:
AEM: az anódhatás cellanaponkénti időtartama percben kifejezve;
SEFCF4 (1): a kibocsátási tényező függvényének meredeksége [(kg CF4/t előállított Al)/(anódhatás cellanaponkénti időtartama percben)];
PrAl: az elsődleges alumínium előállított évi mennyisége [t];
FC2F6 : a C2F6 relatív mennyiségét kifejező tömegarány (t C2F6/t CF4),
továbbá:
A tevékenységre vonatkozó adatok
a) Az elsődleges alumínium előállított mennyisége
1. meghatározási szint
A jelentési időszak alatt előállított elsődleges alumínium mennyiségének meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 2,5 % lehet.
2. meghatározási szint
A jelentési időszak alatt előállított elsődleges alumínium mennyiségének meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 1,5 % lehet.
b) Az anódhatás időtartama (AEM)
Az anódhatás cellanaponkénti időtartama az anódhatások gyakoriságának (cellanaponkénti számának) és átlagos időtartamának (előfordulásonkénti, percben kifejezett hosszának) szorzatát fejezi ki:
AEM = gyakoriság × átlagos időtartam.
1. meghatározási szint
A jelentési időszakra vonatkozóan az anódhatások gyakoriságának és átlagos időtartamának meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 2,5 % lehet.
2. meghatározási szint
A jelentési időszakra vonatkozóan az anódhatások gyakoriságának és átlagos időtartamának meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 1,5 % lehet.
Kibocsátási tényező
A CF4-hez tartozó kibocsátási tényező (a kibocsátási tényező függvényének meredekségét megadó SEFCF4 -mennyiség) azt a CF4-mennyiséget [kg] fejezi ki, amelyet a létesítmény egy tonna alumínium előállítása során akkor bocsát ki, ha az anódhatás cellanaponkénti időtartama egy perc. A C2F6-hoz tartozó kibocsátási tényező (az FC2F6 -tömegarány) azt fejezi ki, hogy egy tonnányi kibocsátott CF4-gyel egyidejűleg hány tonna C2F6 kerül kibocsátásra.
1. meghatározási szint
Az 1. táblázatban található technológiaspecifikus kibocsátási tényezőt kell figyelembe venni.
1. táblázat
Technológiaspecifikus kibocsátási tényezők a meredekségmódszerhez
Technológia |
A CF4-hez tartozó kibocsátási tényező (SEFCF4 ) [(kg CF4/t Al)/(AH-perc/cellanap)] |
A C2F6-hoz tartozó kibocsátási tényező (FC2F6 ) [t C2F6/t CF4] |
Előre gyártott anódos, középadagolású cellák (CWPB) |
0,143 |
0,121 |
Felsőtüskés Søderberg-cellák (VSS) |
0,092 |
0,053 |
2. meghatározási szint
A CF4-re és a C2F6-ra vonatkozóan folyamatos vagy időszakos helyszíni méréssel létesítményspecifikus kibocsátási tényezőket kell meghatározni. E kibocsátási tényezők meghatározására a 2006. évi IPCC-iránymutatás (2) 4.4.2.4. szakaszában a 3. meghatározási szinthez adott útmutatás legutóbbi változatát kell alkalmazni. A kibocsátási tényezők meghatározásának bizonytalansága mindegyik tényező esetében legfeljebb ± 15 % lehet.
A kibocsátási tényezőket legfeljebb háromévente, vagy ha a létesítményen végrehajtott változtatások szükségessé teszik, ennél korábban kell megállapítani. Új méréseket tesz szükségessé egyebek mellett az anódhatások időbeli eloszlásának megváltozása vagy annak a vezérlési algoritmusnak a módosulása, amely meghatározza az anódhatások különböző típusainak relatív alkalmazási gyakoriságát vagy az anódhatás kikapcsolásának módját.
B számítási módszer: Túlfeszültségmódszer
Az anódhatáshoz tartozó túlfeszültség mérése esetén a PFC-kibocsátást a következő összefüggés segítségével kell meghatározni:
|
CF4-kibocsátás [t CO2(e)] = OVC × (AEO/CE) × PrAl × GWPCF4 × 0,001; |
|
C2F6-kibocsátás [t CO2-eq] = CF4-kibocsátás × FC2F6 × GWPC2F6 , |
ahol:
OVC: a túlfeszültség-tényező (»kibocsátási tényező«), amely azt mutatja meg, hogy egy tonna alumínium előállítása során egy mV túlfeszültség mellett hány kilogramm CF4 keletkezik;
AEO: az anódhatáshoz tartozó túlfeszültség a cellában, amelyet úgy határozunk meg, hogy a feszültség célértéke feletti túlfeszültség idő szerinti integráltját elosztjuk az adatgyűjtés időtartamával;
CE: az alumínium-előállítás áramkihasználása [%];
PrAl: az elsődleges alumínium előállított évi mennyisége [t];
FC2F6 : a C2F6 relatív mennyiségét kifejező tömegarány (t C2F6/t CF4).
A tevékenységre vonatkozó adatok
a) Az elsődleges alumínium előállított mennyisége
1. meghatározási szint
A jelentési időszak alatt előállított elsődleges alumínium mennyiségének meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 2,5 % lehet.
2. meghatározási szint
A jelentési időszak alatt előállított elsődleges alumínium mennyiségének meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 1,5 % lehet.
b) Az anódhatáshoz tartozó túlfeszültség
Az AEO/CE hányados (az anódhatáshoz tartozó túlfeszültség és az áramkihasználás hányadosa) az anódhatáshoz tartozó túlfeszültség időátlagának [mV túlfeszültség] az átlagos áramkihasználás értékével [%] való osztásával kapott mennyiség.
1. meghatározási szint
A jelentési időszakra vonatkozóan az anódhatáshoz tartozó túlfeszültség és az áramkihasználás meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 2,5 % lehet.
2. meghatározási szint
A jelentési időszakra vonatkozóan az anódhatáshoz tartozó túlfeszültség és az áramkihasználás meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 1,5 % lehet.
Kibocsátási tényező
A CF4-hez tartozó kibocsátási tényező (az OVC túlfeszültség-tényező) azt a CF4-mennyiséget [kg] fejezi ki, amelyet a létesítmény egy tonna alumínium előállítása során akkor bocsát ki, ha az anódhatáshoz tartozó túlfeszültség értéke egy millivolt [mV]. A C2F6-hoz tartozó kibocsátási tényező (az FC2F6 -tömegarány) azt fejezi ki, hogy egy tonnányi kibocsátott CF4-gyel egyidejűleg hány tonna C2F6 kerül kibocsátásra.
1. meghatározási szint
A 2. táblázatban található technológiaspecifikus kibocsátási tényezőt kell figyelembe venni.
2. táblázat
Technológiaspecifikus kibocsátási tényezők túlfeszültségben kifejezett tevékenységadatokhoz
Technológia |
A CF4-hez tartozó kibocsátási tényező [(kg CF4/t Al)/mV] |
A C2F6-hoz tartozó kibocsátási tényező [t C2F6/t CF4] |
Előre gyártott anódos, középadagolású cellák (CWPB) |
1,16 |
0,121 |
Felsőtüskés Søderberg-cellák (VSS) |
n. a. |
0,053 |
2. meghatározási szint
A CF4-re és a C2F6-ra vonatkozóan folyamatos vagy időszakos helyszíni méréssel létesítményspecifikus kibocsátási tényezőket [(kg CF4/t Al)/mV, illetve t C2F6/t CF4] kell meghatározni. E kibocsátási tényezők meghatározására a 2006. évi IPCC-iránymutatás (2) 4.4.2.4. szakaszában a 3. meghatározási szinthez adott útmutatás legutóbbi változatát kell alkalmazni. A kibocsátási tényezők meghatározásának bizonytalansága mindegyik tényező esetében legfeljebb ± 15 % lehet.
A kibocsátási tényezőket legfeljebb háromévente, vagy ha a létesítményen végrehajtott változtatások szükségessé teszik, ennél korábban kell megállapítani. Új méréseket tesz szükségessé egyebek mellett az anódhatások időbeli eloszlásának megváltozása vagy annak a vezérlési algoritmusnak a módosulása, amely meghatározza az anódhatások különböző típusainak relatív alkalmazási gyakoriságát vagy az anódhatás kikapcsolásának módját.
(1) Különböző cellatípusok alkalmazása esetén különböző SEF értékek vehetők figyelembe.
(2) International Aluminium Institute: The Aluminium Sector Greenhouse Gas Protocol, 2006. október; US Environmental Protection Agency és International Aluminium Institute: Protocol for Measurement of Tetrafluoromethane (CF4) and Hexafluoroethane (C2F6) Emissions from Primary Aluminum Production, 2008. április.